# data[].attributes.headline
Toiminta ja kommentointi padlet alustalla

# data[].attributes.subject
Toiminta ja kommentointi padlet alustalla

# data[].attributes.body
Lasten voimistelun linjauksen osioita on jaettu pienemmiksi osiksi, joihin toivotaan kommentointia ja/tai huomioita, jos joku asia on mahdollisesti unohdettu, ei ole otettu huomioon tai linjauksen asiat, ohjeet tai suositukset aiheuttavat haastetta seuran arjessa.

Kommentoi eri osioiden alle aina siihen aiheeseen liittyvät asiat.

Mikäli sinulla on kommentoitavaa, joka ei taivu padletiin, niin voit olla suoraan yhteydessä sähköpostitse liisa.lappalainen@voimistelu.fi

HUOM, vaikka linjaus tuntuisi nyt vuonna 2023 liian kovalta, pyri ajattelemaan, millaista lajikulttuuria rakennamme 5-10v päähän valinnoilla, joita nyt teemme. Millaista lasten voimistelun toivotaan olevan   vuonna 2028.

Linjauksen luonnoksia ovat kommentoineet (maaliskuuhun mennessä):
- lasten kehittämisryhmä (luottamushenkilöt)
- osa liiton toimihenkilöistä (seurakehittäjät, lajipäälliköitä, kehitysjohtaja, lasten tiimi yms.)
- Voimisteluliiton hallitus
- LAR asiantuntijaryhmien jäseniä tai pj:t  (luottamushenkilöt)
- lasten kuulemiseen osallistui lapsia lajeista: JV ja NTV
- ihmisoikeusliitto
- Ruotsin voimisteluliitto

# data[].attributes.headline
Kokoonpanot, ryhmät ja lapsen omatahtinen kasvu

# data[].attributes.subject
Kokoonpanot, ryhmät ja lapsen omatahtinen kasvu

# data[].attributes.headline
Seuran huomioitava lasten kisoja pidettäessä

# data[].attributes.subject
Seuran huomioitava lasten kisoja pidettäessä

# data[].attributes.body
Lasten ohjelmia suunniteltaessa on tärkeää ottaa huomioon, että musiikki ja ohjelman teema ovat ikätasolle sopivia. Vieraskielisten laulujen kohdalla on tärkeää ottaa ennakkoon selvää, mistä laulussa lauletaan.

Lisäksi ohjelmaa luodessa on tärkeää tarkastella ohjelmaa eettisestä näkökulmasta eli katso liikkeiden esityssuunta ja liikkeet lapsiystävälliseksi.

Turvallisuuden näkökulmasta ohjelman liikkeet tulevat olla sellaisia, joihin lasten fyysiset edellytykset ja valmiudet riittävät eli harjoiteltavat liikkeet ja koreografiat tulee rakentaa ikä- ja taitotasohuomioiden.

# data[].attributes.body
huom, paljon erilaisia lajien toiveita

# data[].attributes.body
Toivottavasti mietitään jotain ratkaisua myös siihen, jos kilpatasolla voimistelu on kiinni rahasta. Ts ettei pelkästään se riittäisi, että vähävaraisella on mahdollisuus käydä edullisesti harrasteryhmässä, mutta tie siitä eteenpäin on tukossa. Pitäisikö liitolla olla jokin stipendirahasto, josta tietyillä kriteereillä myönnettäisiin tukea? Stipendi-tahoja on toki nytkin ja siihen aina vedotaan, mutta ei nyt oikeasti ihan hirveästi ole vaikutusta sillä, että vaikka yhdelle suomessa vuodessa myönnetään "kaiken kattava" stipendi ja muille ei mitään, tai että kokonaiskustannukset vuodessa ovat esim 3000 e ja stipendin maksetaan yksi 200 e osamaksu. Nuo eivät oikeasti ole vaikuttavia stipendimuotoja ja uskon että liiton tulisi kehittää tähän omaa toimintaa.

# data[].attributes.headline
Ryhmien kokoonpanot ja jokaisen lapsen mahdollisuudet

# data[].attributes.subject
Ryhmien kokoonpanot ja jokaisen lapsen mahdollisuudet

# data[].attributes.body
Nyt oli kullanarvoista tekstiä. Olen liian monta kertaa kuullut kommentteja, että "nämä lapset ovat väliinputoajia, he eivät tule mahtumaan koskaan kilparyhmiin ja harrasteryhmistä ei saa kilpailla".
Lapsissa ei ole väliinputoajia, siellä on noissa tilanteissa vaan lapsia, joiden ANNETAAN pudota väliin. On ihan ihme homma jos lapsen - jokaisen yksilön - paras ei ole se toimintaa ohjaava tekijä, vaan lapsi on seuraa ja seuran tavoitteita varten eikä seura ja sen toiminta lasta varten.

# data[].attributes.body
Mitä ihmettä? Mikä merkitys tällaisella olisi? Nyt ainakin on niin kaukana lapsilähtöisyydestä kuin suinkin. Lapsille on suuri ilo pukeutua erilaisiin kauniisiin pukuihin, ja nytkö sitten aikuiset päättävät että ei kun koristeelliset puvut ovat pahasta. Ei herranen aika mitään rajoituksia pukujen suhteen - en tiedä onko muissa lajeissa jotain erilaista mitä en tajua ajatella, mutta ei minkäänlaisia pukurajoitteita ainakaan ntv puolelle. Aivan ihmeellinen ajatus 😱

# data[].attributes.body
Kannatan kyllä liiton stipendejä 👍👍 Minusta on väärin jos lahjakas lapsi "hukataan" sen vuoksi ettei vanhemmilla ole varaa. Nämä ovat nimenomaan niitä arvovalintoja. Todetaanko vain että näin tulee aina olemaan vai tehdäänkö asialle jotain.

# data[].attributes.body
Saa lapsillakin olla tasoryhmiä, eivät lapset siitä rikki mene jos kaikilla on kuitenkin mahdollisuus päästä eteenpäin ja kehittyä

# data[].attributes.body
Minusta lasten tasoryhmien nimeämistä ei pidä pelätä. Eivät lapset siitä säry. Kunhan kaikilla on mahdollisuus pyrkiä ja päästä eteenpäin, ei siitä ole vahinkoa että tietää mikä on taitotaso vaiheessa x. Nyt menee vähän samalla lailla tasapäistämiseksi kuin silloin kun peruskoulussa numerot tuli vasta kutosella. Siitäkin lähdettiin pyrkimään myöhemmin takaisin toiseen suuntaan. Myös lapsi hyötyy palautteesta ja arviosta. Ei toisteta samoja virheitä.

# data[].attributes.headline
Tähän kategoriaan voit lisätä toiveita, mitä pitäisi huomioida esim. tuomareille lisätään myös toimintaohje jne.

# data[].attributes.subject
Tähän kategoriaan voit lisätä toiveita, mitä pitäisi huomioida esim. tuomareille lisätään myös toimintaohje jne.

# data[].attributes.body
Telinevoimistelukilpailuissa tulisi lopettaa joukkuekilpailun tulosten julkaiseminen palkintojen jaon yhteydessä. On todella ikävää, kun muutama lapsi jää riviin kaikkien muiden mennessä palkintokorokkeille. Usein kilpailuissa seuroja on paikalla vain muutama, joten jos kolme seuraa menee korokkeelle, voi olla, että vain yksi seura jää ilman mainintaa. Ja pahimmillaan tästä seurasta lapsia on vain muutama, joten heidän huonommuus näkyy liian selkeästi heidän ainoina tönöttävän rivissä. Eri asia on yksilökilpailun palkintojenjako, jossa palkitsematta jää moni muukin ja näin heikoimmat eivät jää muutamana ainoana riviin. Erityisesti tämä tyyli B-luokassa on kamala, sillä kilpailuissa on kilpailu-uraansa aloittelevia, joiden into koko touhuun voi loppua, kun/jos jää toistuvasti ainoana ilman huomiota.

# data[].attributes.body
Mielestäni tässä katsotaan nyt muutamaa lajia ja tehdään samalla 9 lajille linjauksia, vasten järkeä.

Monessa telinelajissa (ntv,mtv, tg ja tra) käytetään nykyään seurapukuja. Jolloin strassien ja muiden loristeiden määrä on maltillinen muttei kuiteenkaan nolla. Nämä puvut kiertävät seuroissa hyvin ja yksi puku saattaa mennä voimistelijalle ennen kun siitä joudutan luopumaan.

Pienelle urheilijalle on tärkeää päästä pukemaan sama puku kuin mitä isompi arvokisaedustaja käyttää. Eikä mikään koruton ja riisuttu versio. Eikä silloin ikähaitarikaan tässä auta, kun puvut menevät koon mukaan eikä iän.

Kustannustehokkaampaa näissä lajeissa on vaatia seuroilta pidempää seurapuku mallistoa, jolloin sama puku kiertää 5-7 vuotta seurassa. Seurakisapukujen hinnat uutena liikkuvat 80-150€ luokkaa ja käytettynä jo alle 80€ hinnoissa. Ja hyvin rakastetun kisapuvun saa jo parilla kympillä.

Tämä linjaus ei tue tätä seuran kisapukukäytäntöä.

# data[].attributes.body
Kilpailupukujen täysi strassittomuus on mielestäni tarpeetonta. Lasten ensimmäinen puku on heille iso asia ja he ovat onnellisia saadessaan valita ihana kimaltavan puvun. Ehkä kustannukset ovat tuoneet ongelmia esimerkiksi joukkuelajeissa, mutta yksilölajeissa mm. Rytminen pukumuoti on nykyään todella monimuotoista ja osa lapsista valitsee pukuja ilman koristeita tai vähäisillä koristeilla ihan omasta halustaan, eivätkä nämä valinnat erotu mitenkään kilpailuissa joukosta kun tällainen on jo yleistynyt ja monipuolistanut pukuskaalaa. Kustannuksetkin pysyvät kohtuullisina vaikka hankkisi lapselle koristellun puvun, sillä vanhoja hyväkuntoisia pukuja on laajalti kierrossa voimistelijalta toiselle ympäri suomen. Voimistelijat saattavat myös käyttää samaa pukua useamman vuoden toisin kuin teeman mukaan pukua vaihtavissa joukkuelajeissa. Koristeiden kieltäminen katkaisisi hyvien käytettyjen pukujen kierrättämisen nuoremmille voimistelijoille. Kustannukset eivät tällöin ole korkeat ja jos joku haluaa sitten hankkia uuden puvun ja maksaa siitä enemmän on se oma valinta jonka perhe voi itse tehdä.

# data[].attributes.body
Kun on tutkittu Suomessa poikkeuksellisen aikaisin (10-12v, kun muualla länsimaissa ennemmin teini-iässä) tapahtuvan drop-outin syitä, niin tärkeimmiksi tekijöiksi harrastuksessa pysymisessä nousevat 1. kaverit ja 2. autonomia. Miten kaveritoiveet huomioidaan ryhmäjaoissa? Koska suurimmalle osalle lapsista kaverit on tärkeintä harrastuksessa, soisi tämän olevan korkealla valintakriteereissä! On myös tosi kurjaa lapselle, jos kaverit etenevät parempaan ryhmään ja yksi ei pääse, koska ei ole tarpeeksi hyvä. Toki taitojen pitää olla sellaisella tasolla, että harrastaminen ryhmässä on turvallista.
Autonomialla tarkoitetaan sitä, että lapsi/perhe saa päättää montako kertaa viikossa harrastetaan ja sitä, että voi itse valita meneekö treeneihin vai ei. Voi valita vaikka tilanteen tullen kaveripuuhat treenien sijaan. Vapaus valita itse on se, joka tukee harrastuksessa jatkamista. Ehdotan, että lasten ryhmät jaettaisiin ainakin alkuun lasten ja perheiden oman valinnan perusteella.

# data[].attributes.body
Huoltajan vastuulla arkiliikunnasta, ulkoilusta ja monipuolisesta liikunnasta huolehtiminen

# data[].attributes.body
On hienoa, että nämä on otettu mukaan pohdintaan, mutta jotenkin nyt tuntuu, että on menty hiukan yli. Pitää olla mahdollista harrastaa voimistelua ilman kilpailua tai kisaamalla ei niin tosissaan. Mutta entä ne lapset, jotka haluavat kilpailla ja joille kilpailu on osa lajia. Heilläkin pitäisi olla oikeus harrastaa haluamallaan tavalla. Tiedän useammankin lapsen RV:n puolella, joka rakastaa lajia, harjoittelemista, kilpailuja ja esiintymistä ja joka harjoittelisi enemmän, jos suinkin saisi. Eikö hänelläkin ole oikeus harrastaa lajia ja kilpailla haluamallaan tavalla? Kasvatusalalla työskentelevänä muistuttaisin, että motivoituneiden lasten motivaatiota on myös ylläpidettävä ja heille on tarjottava sopivasti haastetta, jotta he voivat kehittyä, se on heidän oikeutensa, myös voimistelussa.

# data[].attributes.body
Treeniasuissa tulee huomioida myös kierrätettävyys. En kannata joukkuekohtaisia treeni- tai edustuspaitoja (esim joukkueen nimi painettuna vaatteeseen), vaan seuran yleisiä vaatteita (jos on ylipäätään tarpeen, että lapsilla on tietyt samanlaiset vaatteet treeneissä). Tulisi miettiämyös tarkkaan, mitä kaikki seuravarusteita tulee hankkia. Vaikka joukkueen samat kamppeet näyttää kivalta, ei lasten joukkueissa ole tarpeen, ettäkaikilla on seurapaidat, trikoot, edustuspaidat, reput, verkkatakit, takit jne.

# data[].attributes.body
Sallisin pienen määrän koristeita lasten esiintymis- ja kilpailupuvuissa, koska ne ovat lasten mieleen ja tuovat asuun jotain erityistä.

# data[].attributes.body
Huippujuttu, että tällaista työtä liitossa teette. Hatunnosto!

# data[].attributes.body
Koskien monipuolisen harrastamisen mahdollistamista: seurassa tulisi linjata ja huolehtia, että lasten treenien kesto ja määrä pysyvät järkevissä ja terveellisissä rajoissa. Monia kertoja viikossa treenavilla, tulevaisuudessa huipulle tähtäävillä voimistelijoilla tulee huolehtia treenien monipuolisuudesta

# data[].attributes.body
Pelisäännöt ryhmien taitotason ja ryhmämuodostuksen suhteen tulee olla selkeät ja avoimet. On selvää, että mitä korkeammalle tasolle mennään, sitä tiukempi on seula. Kaverit ei aina pääse seulasta läpi, mutta siinä vaiheessa lasta pitäisikin jo motivoida enemmän itse urheilu kuin kaverit (jos siis ollaan menossa huipulle tähtäävää polkua pitkin). Tärkeää kuitenkin olisi, että jos lapsi on saavuttanut jonkin tason, ei sieltä tiputa muutoin kuin omasta tahdosta. Harrastetasolla kaverisuhteita pitäisi mielestäni huomioida enemmän.

Lapsia voi hyvin pienestä lähtien opettaa ajattelemaan itse olemalla heille avoin harjoituksiin ja harjoitteluun liittyvistä asioista. Kun he saavat oikeasti vaikuttaa tavalla tai toisella ja saavat tunteen, että heidän ajatuksiaan arvostetaan, tulee heistä todennäköisesti motivoituneempia ja omista tavoitteistaan tietoisempia.

Ylipäänsä tärkeää on kohdata ne harrastavat lapset ja kuunnella heidän omia haaveitaan, toiveitaan, tarpeitaan ja suhteuttaa ne sitten olemassa oleviin resursseihin. Lapsilla voi myös olla superhyviä ideoita ryhmien nimiksi.

# data[].attributes.body
Rytmisen voimistelun tuomarointi on tällä hetkellä täysin läpimätä. Lapsille laitetaan hintalappu jo pienenä, eikä se siitä enää oikeastaan muutu vaikka kehitys olisi ylöspäin tai alaspäin. Lapset on kategorisoitu jo valmiiksi tiettyyn pistehaarukkaan, ja vaikka voimistelumatolla tapahtuisi mitä, ei tästä haarukasta oikein voi enää tippua pois. Tuomarit suomessa ovat täysin osaamattomia ainakin A-pisteiden kategoriassa. Yleensä kun pisteitä katsoo, A-pisteet kulkevat käsikädessä E-pisteiden kanssa, vaikka niillä ei ole mitään tekemistä keskenään. A-tuomarilla pitäisi olla myös rytmitajua, ja sitä ohjelmien pisteytyksiä katsoessa ei nähtävästi ole järjestäen kenelläkään. Olisiko joku musiikin teoriakoulutus paikallaan, kun tuntuu ettei kukaan ymmärrä musiikista mitään. Meillä on musikaalisia voimistelijoita ja meillä on voimistelijoita joille kappale on vain taustameteliä. Pisteet ovat aina mielivaltaiset sen mukaan mihin arvoon joku tietty voimistelija on asetettu. A-pisteet voivat olla suhteellisen korkeat vaikka ohjelmassa olisikin mokia, jos ne mokat on kuitenkin tehty ns. rytmiin ja liikkeiden yhdistelmät toimivat silti. Jokainen suomalainen tuomari pitäisi laittaa uudelleen kursseille koska tämän hetkinen tilanne on täysin absurdi.

# data[].attributes.body
Miksi koristeet ja meikki pitäisi kieltää? Lapset lähtökohtaisesti itse haluavat kimalletta pukuihinsa. Pukujen strassit tai meikki eivät sinänsä vaikuta pisteisiin mitenkään, niin miksei jokaisen anneta tehdä sitä mitä itse haluaa. Jos joku haluaa kisata 20e jumppapuvussa ilman meikkiä ja strasseja, se on täysin ok. Jos joku haluaa pukunsa täyteen strasseja ja meikkiä naamaan, sekin on täysin ok. Miksi suomessa pitää vetää kaikki aina niin överiksi ja kieltää kaikki. Ei ele tuossa lammikon takana tämmöistä ongelmaa. Kaikki saavat siellä myös pisteet ja järjestelmä on reilu. Suomessa mennään taas pahasti metsään jokaisessa asiassa mikä liittyy rytmiseen voimisteluun.

# data[].attributes.headline
Tässä unohdetaan nyt täysin lasten oikeudet. Ykn lasten oikeuksien sopimuksen mukaan lapsella on aivan samat oikeudet kuin aikuisella ja aikuisen tehtävä on turvata tämä. Lisäksi myös urheilijoilla on oikeusturva, jonka mukaan he ansaitsevat tietää kilpaillessaan minkä tuloksen ovat saaneet, ihan osa-aluepisteitä myöten. Muutenhan on täysin mahdotonta tietää missä on tuomareiden mukaan onnistunut ja missä ei. Myös virheelliseen, puolueelliseen tuomarointiin on mahdoton puuttua ja näin turvata lasten tasa-arvoinen kohtelu ja reilu peli. On järkyttävää että näin isoja kansainvälisiä sopimuksia vastaan toimitaan. Tästä on varmasti myös lapsiasianvaltuutetut kiinnostuneita, jos ja nyt jo kun näin toimitaan. Kuinka moni aikuinen on valmis menemään KILPAILEMAAN, jos ei koskaan saa tietää minkä tuloksen saa? Pitämään hauskaa toki voi mennä, mutta silloin ei yhtäkään osallistujaa voida arvostella tai laittaa näennäiseen paremmuusjärjestykseen. Nyt ollaan niin isojen oikeusrikkomusten äärellä, että kannattaa olla tarkkana.

# data[].attributes.subject
Tässä unohdetaan nyt täysin lasten oikeudet. Ykn lasten oikeuksien sopimuksen mukaan lapsella on aivan samat oikeudet kuin aikuisella ja aikuisen tehtävä on turvata tämä. Lisäksi myös urheilijoilla on oikeusturva, jonka mukaan he ansaitsevat tietää kilpaillessaan minkä tuloksen ovat saaneet, ihan osa-aluepisteitä myöten. Muutenhan on täysin mahdotonta tietää missä on tuomareiden mukaan onnistunut ja missä ei. Myös virheelliseen, puolueelliseen tuomarointiin on mahdoton puuttua ja näin turvata lasten tasa-arvoinen kohtelu ja reilu peli. On järkyttävää että näin isoja kansainvälisiä sopimuksia vastaan toimitaan. Tästä on varmasti myös lapsiasianvaltuutetut kiinnostuneita, jos ja nyt jo kun näin toimitaan. Kuinka moni aikuinen on valmis menemään KILPAILEMAAN, jos ei koskaan saa tietää minkä tuloksen saa? Pitämään hauskaa toki voi mennä, mutta silloin ei yhtäkään osallistujaa voida arvostella tai laittaa näennäiseen paremmuusjärjestykseen. Nyt ollaan niin isojen oikeusrikkomusten äärellä, että kannattaa olla tarkkana.

# data[].attributes.body
Minustakin liiton pitäisi enemmän keskittyä lajissa vallitseviin suurempiin ongelmiin (esim. kilpailumanipulaatio, pakotetut treeniasusetit/voimistelupuvun lisäksi koko muu vaatekerta, joka vaihtuu kausittain, kilpailujen ja tapahtumien järjestämisen kustannusten aiheuttama pienempien kilpailujen/järjestäjien poisjäänti yksilölajeissa, kun osallistumista karsitaan ihan liiton suosituksinkin (kauemmas matkustaminen jne.), kun pukujen strassien määrään. Strassit eivät maksa pukujen hinnassa kuin nimellisesti, mutta juuri lapset pitävät kiiltävistä kankaista ja strasseista eniten. Osa innostusta osallistua esityksiin ja kilpailuihin tulee siitä, kun saa käyttää kauniita kisapukuja.

# data[].attributes.headline
Kilpailujen järjestäminen jo nyt yksilölajeissa tuottamatonta (talous)

# data[].attributes.subject
Kilpailujen järjestäminen jo nyt yksilölajeissa tuottamatonta (talous)

# data[].attributes.body
Linjauksen tekstissä on maininta, että kilpailut ja näytökset TULEE järjestää esteettömässä paikassa. Olisiko mahdollista olla suositus/toive, eikä pakko? Kaikille seuroille ei yksinkertaisesti ole mahdollista, esim.kaupungin tila ei olekaan esteetöm tms. Jätetäänkö sitten vaan järjestämättä? Eikä kilpailujen ja näytösten kustannuksia tule myöskään turhaan nostaa, jottei se siirry taas harrastamisen ja osallistumisen maksuihin. Eli että velvoitettaisiin hankkimaan sellainen sijainti, joka on esteetön, jotta saisi järjestää kisat tai esim.kevätnäytöksen seurassa. Joskus hyvää tarkoittavat linjaukset ja määräykset tuntuvat vähentävän seurojen ja harrastajien tasavertaisia mahdollisuuksia osallistua tai järjestää osallitumismahdollisuuksia, kun vedetään ehdot ja kriteerit liian tiukalle. Pienillä paikkakunnilla ja pienissä, talkootyöllä pitkälti pyörivissä seuroissa ei ole mahdollisuutta viedä kaikkia tapahtumia oman treenitilan ulkopuolelle johonkin taatusti esteettömään vuokratilaan.

# data[].attributes.headline
Kilpailun pisteiden julkaisemattomuus vs luokkanousukriteerit ja livescoring 

# data[].attributes.subject
Kilpailun pisteiden julkaisemattomuus vs luokkanousukriteerit ja livescoring 

# data[].attributes.body
Mielestäni ajatus tai tavoite voi olla hyvä, mutta toteutuksessa on ongelmia mm.siinä, että jo kilpailuun osallistuessa lapsikin odottaa tietävänsä saamansa tuloksen ja sijoituksen. Osassa lajeista on tasoluokat, ei ikäluokkajakoa, kuten esim.JV:ssä. Ja yksilölajeissa, jossa kilpailuluokissa/kategorioissa eteneminen edellyttää jonkun pisterajan täyttymistä/ylittymistä, tulee kuitenkin pisteet antaa, se on selvä. Ja on kaikkien etu, että pisteet ovat julkisia (voi tehdä kyselyn virheellisistä pisteistä tai miksi jotakin liikettä/asiaa ei hyväksytty tms), jolloin niiden tulisi olla näkyvissä tuloksissa. Se muodostaa aina myös tuloslistan, vaikka sovittaisiin, ettei tuloksia asetettaisiin tuloslistajärjestykseen, vaan suoritusjärjestykseen. Jos halutaan rajoittaa esimerkiksi alle 10-vuotiaiden ns.vakavamielistä kilpailemista, tulisi se tehdä esimerkiksi järjestämällä kilpailujen sijaan erilaisia tasokokeita nuorimmille, joissa he hyväksyttävät suorituksia (kuten monen lajin suoritusmerkit), ja siten voisivat edetä harrastuksessa ja asettaa tavoitteita. Ja sitten sallitussa iässä saisi aloittaa kilpailemisen siitä luokasta, johon edeltävät tasosuositukset antavat aihetta. Enemmänkin ihmettelen sitä, että edelleen osassa voimistelulajeja kilpailaan vain syntymävuoden määrämissä ikäluokissa, eikä osaamistason mukaissa kilpailuluokissa, joissa joukke/yksilö voi edetä osaamisensa mukaan. Sama kalenteri-ikä kun ei tarkoita samaa biologista ikää tai kehitystasoa ja siten kaikille tasapuolista kisaa. Mutta joka tapauksessa toivoisin, että edelleen osaamistasoon perustuvissa luokkajärjestelmissä voisi esimerkiksi antaa ne pistet julkisesti, mutta jos halutaan, voidaan jättää tulosranking tekemättä ja julkistaa pisteet vain suoritusjärjestyksen mukaisessa järjestyksessä. Ja vaikka tuloslistasta poistaisi sijoitukset, näkyy livescoring-järjestelmissä aina myös heti kisan aikana saadut pisteet, vaikka tulostetut tuloslistat sitten siivottaisiinkin sijoitustiedoista.

# data[].attributes.headline
Erityiskohtelua tai tukea tarvitsevat harrastajat ja seuran vastuu 

# data[].attributes.subject
Erityiskohtelua tai tukea tarvitsevat harrastajat ja seuran vastuu 

# data[].attributes.body
Samaa mieltä, että muistettava, että vaikka erityislapsella on oikeutensa (tai huonosti käyttäytyvällä yksilöllä), on samat oikeudet turvalliseen ja häiriöttömään harrastusilmapiiriin myös kaikilla muilla, ja seuralla tulee olla mahdollisuus turvata heille se turvallinen tila ja ilmapiiri . Nämä ovat haastavia kysymyksiä, ja tässä linjauksessa tulisi myös tuoda esiin, ettei se, että ryhmässä on erityislapsi tai että jollakin on joku diagnoosi/erityistarve tms, anna oikeutta polkea toisten oikeuksia tai jättää ne vähemmälle huomiolle. Eristyistä tukea tarvitsevalla tulee olla sitten ylimääräinen tuki paikalla, jos eityisen tuen tarve on tunnistettu, ja seurassa tulisi olla mahdollisuus edellyttää sitä ilman, että sen järjestäminen on aina yksin ryhmän ohjaajan/seuran vastuulla.

# data[].attributes.body
Oliko mahdollista linjata ihan konkreettisesti sellaisia treenimääriä ja yhden harjoituksen kestoa, jotka ovat alle kouluiässä suositeltavia, ja sitten esim. vaikka 7-9v jne? Tuntuu järjettömältä, että voimisteluharrastusta aloittavalla 6-vuotiaalla on viikossa 3-5 treeniä, joiden kesto on 2,5-3tuntia kerrallaan. Ja tärkeää olisi saada lasten linjaukseen selkästi näkyville, että seuroissa tulee mahdollistaa kilparyhmiin siirtyminen myös myöhemmin, eikä heti harrastusta aloittaessa vanhemman tarvitse valita lapselleen polkua eli kilpailu-uraa tai harrasteuraa, ja sitten reitti muuttaa suuntaa on suljettu? Olisi parasta, jos lasten harjoitusryhmät olisivat kaikki voimistelun harrasteryhmiä, joissa kuitenkin voisi treenata eri määriä innon ja tavoitteiden mukaisesti. Ja kilparyhmätoiminta alkaisi vasta vähän myöhemmin (ei heti 5-6-vuotiaista aloitettaisi kilparyhmässä ja pitkiä yhden voimistelulajin ja muut poissulkevia treenejä). Jotenkin konkretiaa kaipaisin, esim.suosituksia treenien maksimikestosta aivan nuorimmille, jne.

# data[].attributes.body
Nykyinen valmentajien "pikakurssitus" pelkkien lajikoulutusten kautta valmentajan ammattiin (3-tasolle saakka pelkkää lajivalmennusta pikakursseina) ei tue valmennuskulttuurin muutosta, lasten turvallista ja laadukasta valmennusta/ohjausta, eikä valmentajan osaamista pedagogiikassa, lapsen kasvun ja kehityksen tuntemisessa, kasvattajana toimimisessa, fysiologian ja anatomian osalta, biomekaniikan ymmärtämisessä tai ylipäätään valmentajan moninaisessa roolissa toimimisessa ja oman toiminnan reflektoinnissa. Jos ja kun ammattivalmentajilta/valmennusta kokopäivätyönään tekeviltä puuttuu muu koulutus (eikä siitä ole suositusta tai ihan vaatimusta voimistelussa), ja lapset valmentavat lapsia (yhä useammassa seurassa lapsia valmentavat yläkouluikäiset ja alle 18-vuotiaat jopa ryhmän vastuuvalmentajina), on tämän tyyppiset linjaukset sanahelinää, jotka eivät puuttu tähän suurempaan ongelmaan. Valmennuksen laatu = valmentajien laatu rumasti sanottuna. Eli jos valmennustyötä tehdään lapsityövoimalla, on selvää, että järjestelmä pitää korjata ennen kuin voidaan odottaa suurta muutosta valmennuksen laadussa. Nyt Suomessa valmentajan nimikkeeseen riittää, että valmentaa, vaikka ei olisi käynyt yhtäkään koulutusta, ja kilpatasollakin valmentaa sellaisia nuoria, joilla on taustalla vain pari lajin peruskoulutusta (siis vain muutama hassu ohjaamisen kurssipäivä!). Tämä on käsittämätöntä, ja Voimisteluliiton tulisi suurena liikuntajärjestönä nostaa esiin tätä ongelmaa. Liikuntatieteiden maistereita valmistuu vuosittain yli 200 ja AMK/YAMK-tasoisia liikunta-alan tutkintoja valmistuu vielä enemmän joka vuosi. Miksi heitä näkyy niin vähän voimistelun (ammatti)valmentajissa, ja koulutuspolku tyssää siihen, ettei vaadita pidemmälle kouluttautumista vastuun kasvaessa ja etenkin pieniä lapsia valmentavilta?

# data[].attributes.body
Kasvamiseen urheilijaksi kuuluu voittamisen ja häviämisen kokemuksiin oppiminen ja pettymyksiinkin tutustuminen ja niistä yli pääseminen. Olennaista ei pitäisi olla tuloslista, vaan se, miten häviöön opetetaan suhtautumaan, ja miten suorituksista annetaan palautetta. Ei ole lapsen edun mukaista, että kaikki kiedotaan pumpuliin, tai erilaiset suoritukset tasapäistetään "4.sijalle". Jos halutaan lapsien oppivan resilienssiä, tai toisaalta kokevan itsensä ylittämistä ja onnistumista tiukassa paikassa, tarvitaan myös kilpailujen tuomaa voittamisen euforiaa ja häviämisen katkeraa kalkkia. Sinnikkyys ei synny pelkästään mukavista kokemuksista, se vaatii myös vastoinkäymisiä ja uudelleen yrittämiseen kannustamista. Tuntuu, että näillä pisteiden kätkemisillä ja sijoituslistojen "tasoittamisilla" puututaan väärään asiaan: oikeasti tulisi puuttua siihen, miten valmentajat opetetaan kannustamaan ja tukemaan voimistelijoita pettymyksen hetkellä, miten löydetään pienet onnistumiset ja nähdään hyvä, ja opetetaan jatkuvaan parantamiseen, sinnikkyytteen ja kannustetaan harjoittelemaan ja sitä kautta saavuttamaan työn tuloksena parempia pisteitä ja sijoja jatkossa.

# data[].attributes.headline
Jos tarkoituksena on vähentää kokonaiskustannuksia, tulee suosituksen sisällön olla suoraan puvun hinta, eikä se mitä puvussa on (strassit, teema tms. ). Ongelmanratkaisussa on olennaista tarttua ongelmaan, ei mihinkään perustumattoman oletuksiin ongelman syistä. Strassit tai muut yksityiskohdat eivät itsessään määrittele puvun hintaa. 

# data[].attributes.subject
Jos tarkoituksena on vähentää kokonaiskustannuksia, tulee suosituksen sisällön olla suoraan puvun hinta, eikä se mitä puvussa on (strassit, teema tms. ). Ongelmanratkaisussa on olennaista tarttua ongelmaan, ei mihinkään perustumattoman oletuksiin ongelman syistä. Strassit tai muut yksityiskohdat eivät itsessään määrittele puvun hintaa. 

# data[].attributes.body
Tuomareiden osaaminen ja kommentointitapa on asiatonta. Tuomareiden osaamiseen tulisi panostaa myös siten, että he pystyisivät kannustavaan ja positiivisen lajikulttuurin hengessä antamaan joukkueille ja valmentajille eväitä eteenpäin. Nyt usein kommentointi arvottavassa ja virhekeskeistä. Kaiken tämän jälkeen tuomarit itse peräänkuuluttavat arvostusta tekemälleen työlle. Eikö tuomarin pidä arvostaa urheilijoita?

Meillä ei enää haluta (SM-sarja) tuomareita enää käymään harkoissa, kun aina on sen jälkeen alakuloinen fiilis ja valmentajat saavat tehdä täyden työn voimistelijoiden itseluottamuksen palauttamiseksi. Valmentajat seuroissa tekevät kyllä kokemukseni mukaan todella hyvää kasvatustyötä epäinhimillisessä lajikulttuurissa.

# data[].attributes.body
Useampi seura on viime vuosien aikana hankkinut seuralle upeita pukuja strasseineen. Niiden käyttäminen tulee ehdottomasti olla mahdollista tulevaisuudessa. Ei ole ekoteko heittää satoja pukuja roskiin tällaisten linjausten vuoksi.

Tärkeämpää on jatkaa keskustelua siitä
A) Halutaanko että asulla on ko. lajissa merkitystä (esittävä taide vs urheiluasu)
B) Onko asulla tuloksellista merkitystä (vaikuttaako asu pisteisiin ja jos niin miten) Tuomarit ei vastaa tähän kysymykseen.

# data[].attributes.body
Kaikki lajissa vallitsevat ilmiöt juontuvat tuomaroinnista (säännöistä). Se mitä tuomarit arvostavat/ mistä saa pisteitä muokkaa sen miten toimitaan. Jos arvostetaan yhdennäköisyyttä - valmentajat hakeutuvat siihen suuntaan, jos puvuilla/meikillä on vaikutusta tulokseen - valmentajat panostavat niihin… Muutoksen tekeminen pitää aloittaa tuomareista. Valmentajat tekevät mitä laji heiltä odottaa. Vaikka puhuttaisiin ideologisella tasolla että jollain asioilla ei ole vaikutusta, mutta kun mennään kisoihin ja sama meno/arvotus jatkuu, ei puheilla ole merkitystä. Tulokset osoittavat mitä lajissa arvostetaan, ei liiton kauniit puheet.

Ehkä tämän takia valmentajatkaan eivät rohkeammin uskalla tehdä muutosta kun tietävät että tulokset laskee. Maksavat vanhemmat haluavat tuloksia. Jos ei tule tuloksia siirrytään seuraan missä saadaan tuloksia vaikka ei niin vastuullisesti ja vastuullisille valmentajille jää luu käteen.

# data[].attributes.headline
Erityisesti nuorimpien voimistelijoiden osalta ryhmäjakoja olisi hyvä miettiä sen pohjalta, millaiseen treenimäärän lapsi ja häntä tukeva perhe on valmis ja kykenevä sitoutumaan (lapsilla voi erityisesti nuorena olla vielä toinenkin vahvasti kiinnostava harrastus ja lapselle pitää antaa tilaa löytää se oma harrastuksensa, lapsi ei koulun tai kehitystasonsa takia jaksa välttämättä samaa määrää treenejä kuin toinen samana vuonna syntynyt, perhe voi olla valmis ajallisesti tai rahallisesti sitoutumaan rajattuun määrään jne.), miten kaveruussuhteet voivat muodostua / ylläpitää eri ryhmäjaoissa, miten vanhempien kimppakyytirinkejä voisi tukea jne. - eli tässä vaiheessa ei siis vielä jaettaisi lapsia tason mukaan, sen aikakin kyllä tulee vielä. Varhaisessa lapsuusiän voimistelussa pitää pyrkiä myös tukemaan lapsen lepoa ja vapaa-aikaa (esim. eskari-ekaluokkalaisiässä on tärkeä viettää lomilla vapaa-aikaa, leikkiä, olla kavereiden kanssa jne. eikä suorittaa voimistelun kotiläksyjä). 

# data[].attributes.subject
Erityisesti nuorimpien voimistelijoiden osalta ryhmäjakoja olisi hyvä miettiä sen pohjalta, millaiseen treenimäärän lapsi ja häntä tukeva perhe on valmis ja kykenevä sitoutumaan (lapsilla voi erityisesti nuorena olla vielä toinenkin vahvasti kiinnostava harrastus ja lapselle pitää antaa tilaa löytää se oma harrastuksensa, lapsi ei koulun tai kehitystasonsa takia jaksa välttämättä samaa määrää treenejä kuin toinen samana vuonna syntynyt, perhe voi olla valmis ajallisesti tai rahallisesti sitoutumaan rajattuun määrään jne.), miten kaveruussuhteet voivat muodostua / ylläpitää eri ryhmäjaoissa, miten vanhempien kimppakyytirinkejä voisi tukea jne. - eli tässä vaiheessa ei siis vielä jaettaisi lapsia tason mukaan, sen aikakin kyllä tulee vielä. Varhaisessa lapsuusiän voimistelussa pitää pyrkiä myös tukemaan lapsen lepoa ja vapaa-aikaa (esim. eskari-ekaluokkalaisiässä on tärkeä viettää lomilla vapaa-aikaa, leikkiä, olla kavereiden kanssa jne. eikä suorittaa voimistelun kotiläksyjä). 

# data[].attributes.headline
Seuralta toivon vahvaa vaikuttamista lajikulttuurissa ja omassa seurassa vallitsevaan vastuullisuuteen kaikessa toiminnassa lapsen etu edellä, yhdenvertaisuuteen ja ns. "reiluun peliin", jossa jokainen lapsi tuntee olevansa arvokas tasostaan huolimatta (ei poissulje tavoitteellisen kilpaurheilun tavoitteita!), avoimen ja myönteisen viestinnän kehittämiseen kaikkien osapuolten välillä, epäasiallisuuksien kitkemisen toimenpiteitä tai huhuina (esim. vallitsevat puheet tuomaroinnin puolueellisuudesta - totta tai tarua, tämä tulee kitkeä) sekä seurojen välisen yhteistyön parantamiseen.

# data[].attributes.subject
Seuralta toivon vahvaa vaikuttamista lajikulttuurissa ja omassa seurassa vallitsevaan vastuullisuuteen kaikessa toiminnassa lapsen etu edellä, yhdenvertaisuuteen ja ns. "reiluun peliin", jossa jokainen lapsi tuntee olevansa arvokas tasostaan huolimatta (ei poissulje tavoitteellisen kilpaurheilun tavoitteita!), avoimen ja myönteisen viestinnän kehittämiseen kaikkien osapuolten välillä, epäasiallisuuksien kitkemisen toimenpiteitä tai huhuina (esim. vallitsevat puheet tuomaroinnin puolueellisuudesta - totta tai tarua, tämä tulee kitkeä) sekä seurojen välisen yhteistyön parantamiseen.

# data[].attributes.headline
Hyvää listaa, nostaisin myös tuohon valmentajan viestinnällisen vastuun niin vanhemman kuin lapsen suuntaan - erityisesti nuorten lasten kanssa valmentajan viestinnälliset taidot ja aktiivisuus ovat äärimmäisen tärkeitä, myös vanhemman suuntaan.

# data[].attributes.subject
Hyvää listaa, nostaisin myös tuohon valmentajan viestinnällisen vastuun niin vanhemman kuin lapsen suuntaan - erityisesti nuorten lasten kanssa valmentajan viestinnälliset taidot ja aktiivisuus ovat äärimmäisen tärkeitä, myös vanhemman suuntaan.

# data[].attributes.headline
Vanhempien listalle voisi myös lisätä vastuun voimistelu-urheilun positiivisen kulttuurin ja ilmapiirin rakentamisesta omalla toiminnallaan

# data[].attributes.subject
Vanhempien listalle voisi myös lisätä vastuun voimistelu-urheilun positiivisen kulttuurin ja ilmapiirin rakentamisesta omalla toiminnallaan

# data[].attributes.headline
Niille lapsille, jotka ovat valinneet voimistelun kilpaurheilulajina, on käytänne pelkkien kategorioiden ilmoittamisesta kilpailutuloksena epämotivoiva ja oman kokemukseni mukaan myös pettymys - lapsi ei pysty ns. kilpailemaan itsensä kanssa ja näkemään, yltääkö hän samoilla ohjelmilla parempiin pistemääriin seuraavissa kisoissa, kategoria ei kerro lapselle käytännössä mitään (se suhteutuu osallistujamääriin). Mielestäni 10-12 vuotiaille tulisi antaa pisteet kisasuorituksista, eikä pelkästään korkeimmassa kisaluokassa esim. RV:ssä A- ja B-tasolla molemmilla on kilpavoimistelijoita, jotka treenaavat kisoja varten ja B-tasolla myös niitä, jotka voisivat ehkä ollakin A-tasolla, mutta eivät ole olleet valmiita panostamaan A-tason vaatimaa treenimäärää elämän muiden painopisteiden takia. Olen kuullut lasten innostuvan kv-kisoista tai ikäkausikisoista juuri sen takia, että sieltä saa konkreettiset pisteet oman kehittymisen arviontia varten. Hyvin monissa muissa kilpaurheilulajeissa tulokset tiedetään jokaisen urheilijan toimesta (ihan urheilulajin "mittaustavan" takia), voimistelussa pitäisi vakavasti harkita kilpaurheilijan kehittämisen tukemista (kaikilla kilpailemisen tasoilla) myös tulosten välittämisen kautta eikä aliarvioida esim. 10-12-vuotiaiden tarvetta tai kykyä käsitellä omaa kilpasuoritustaan. 

# data[].attributes.subject
Niille lapsille, jotka ovat valinneet voimistelun kilpaurheilulajina, on käytänne pelkkien kategorioiden ilmoittamisesta kilpailutuloksena epämotivoiva ja oman kokemukseni mukaan myös pettymys - lapsi ei pysty ns. kilpailemaan itsensä kanssa ja näkemään, yltääkö hän samoilla ohjelmilla parempiin pistemääriin seuraavissa kisoissa, kategoria ei kerro lapselle käytännössä mitään (se suhteutuu osallistujamääriin). Mielestäni 10-12 vuotiaille tulisi antaa pisteet kisasuorituksista, eikä pelkästään korkeimmassa kisaluokassa esim. RV:ssä A- ja B-tasolla molemmilla on kilpavoimistelijoita, jotka treenaavat kisoja varten ja B-tasolla myös niitä, jotka voisivat ehkä ollakin A-tasolla, mutta eivät ole olleet valmiita panostamaan A-tason vaatimaa treenimäärää elämän muiden painopisteiden takia. Olen kuullut lasten innostuvan kv-kisoista tai ikäkausikisoista juuri sen takia, että sieltä saa konkreettiset pisteet oman kehittymisen arviontia varten. Hyvin monissa muissa kilpaurheilulajeissa tulokset tiedetään jokaisen urheilijan toimesta (ihan urheilulajin "mittaustavan" takia), voimistelussa pitäisi vakavasti harkita kilpaurheilijan kehittämisen tukemista (kaikilla kilpailemisen tasoilla) myös tulosten välittämisen kautta eikä aliarvioida esim. 10-12-vuotiaiden tarvetta tai kykyä käsitellä omaa kilpasuoritustaan. 

# data[].attributes.headline
Ehdotetut kansainvälisen kilpailemisen rajat ovat arveluttavia. Lapsille, jotka laittavat paljon aikaansa valmentautuakseen kilpavoimisteluun (myös ei-ylimmän sarjan kilpailijat), ovat ulkomaan kisat iso motivoiva tekijä ja niitä "elämän suuria kohokohtia". Vaikea nähdä perusteluja ikärajoille esim. Euroopan matkoille lapsen oikeusperustaisena kun samat lapset matkustavat perheidensä kanssa matkoille ympäri maailmaa - kisamatka on erityisesti lasta varten ja hänen ehdoilla järjestetty. Ikärajat nykyisellä mallilla hankaloittavat myös perheitä, joissa on useampi eri-ikäinen lapsi saman lajin parissa - jättääkö nuorempi sisarus kotiin, kun vanhempi pääsee kisamatalle ulkomaille vain iän takia, jos molemmat muutoin kykeneviä samoihin kisoihin. Rajoittamalla kaikkien matkustamista kisoihin, ei valitettavasti pystytä tilkitsemään perheiden taloustilanteeseen liittyvää epätasa-arvoisuutta lasten ulkomaankokemusten osalta. En kannata tiukentamista kv-kisoihin osallistumisen osalta lapsen edun nimissä. 

# data[].attributes.subject
Ehdotetut kansainvälisen kilpailemisen rajat ovat arveluttavia. Lapsille, jotka laittavat paljon aikaansa valmentautuakseen kilpavoimisteluun (myös ei-ylimmän sarjan kilpailijat), ovat ulkomaan kisat iso motivoiva tekijä ja niitä "elämän suuria kohokohtia". Vaikea nähdä perusteluja ikärajoille esim. Euroopan matkoille lapsen oikeusperustaisena kun samat lapset matkustavat perheidensä kanssa matkoille ympäri maailmaa - kisamatka on erityisesti lasta varten ja hänen ehdoilla järjestetty. Ikärajat nykyisellä mallilla hankaloittavat myös perheitä, joissa on useampi eri-ikäinen lapsi saman lajin parissa - jättääkö nuorempi sisarus kotiin, kun vanhempi pääsee kisamatalle ulkomaille vain iän takia, jos molemmat muutoin kykeneviä samoihin kisoihin. Rajoittamalla kaikkien matkustamista kisoihin, ei valitettavasti pystytä tilkitsemään perheiden taloustilanteeseen liittyvää epätasa-arvoisuutta lasten ulkomaankokemusten osalta. En kannata tiukentamista kv-kisoihin osallistumisen osalta lapsen edun nimissä. 

# data[].attributes.headline
Ehdotettu muutos pukujen osalta on erittäin kyseenalainen - tässä tulisi kuulla lapsia itseään. Lapsille puvut ovat tärkeä osa tätä lajia, myös alle 10-vuotiaat nauttivat kauniista puvuista ja joutuisivat kisoissa eriarvoiseen asemaan nähdessään vanhemmilla olevan kauniimpia pukuja. Tämä ei ole oikea keino miettiä yhdenvertaisuutta tai perheitä, joille kulut tuovat haasteita. Parempi keino on rajoittaa tuomaroinnin osalta se, ettei tietyissä ikäryhmissä / luokissa puvulla ole mitään merkitystä arvioinnin kannalta, joten painetta pukukilpailuun ei synny. Lisäksi seurat voisivat hankkia lainapukuja, joista jokainen perhe voisi tarvittaessa lainata kisaa varten pukua - ei ole seuralle iso kustannuskysymys, käytettyjä pukuja on markkinoilla paljon edullisesti. Lisäksi seura voi miettiä miten tehostetaan pukujen siirtymistä (esim. JV) ikäkaudelta toiselle. Huomioitavaa myös on, että monet perheet ostavat pukuja käytettynä niin Suomesta kuin ulkomailta ja nämä uudet säännöt estävät vanhojen sääntöjen mukaisten käytettyjen pukujen oston ja pukujen hankinnan ulkomailta - puvut kiertävät voimistelijalta toiselle vuosikausia!

# data[].attributes.subject
Ehdotettu muutos pukujen osalta on erittäin kyseenalainen - tässä tulisi kuulla lapsia itseään. Lapsille puvut ovat tärkeä osa tätä lajia, myös alle 10-vuotiaat nauttivat kauniista puvuista ja joutuisivat kisoissa eriarvoiseen asemaan nähdessään vanhemmilla olevan kauniimpia pukuja. Tämä ei ole oikea keino miettiä yhdenvertaisuutta tai perheitä, joille kulut tuovat haasteita. Parempi keino on rajoittaa tuomaroinnin osalta se, ettei tietyissä ikäryhmissä / luokissa puvulla ole mitään merkitystä arvioinnin kannalta, joten painetta pukukilpailuun ei synny. Lisäksi seurat voisivat hankkia lainapukuja, joista jokainen perhe voisi tarvittaessa lainata kisaa varten pukua - ei ole seuralle iso kustannuskysymys, käytettyjä pukuja on markkinoilla paljon edullisesti. Lisäksi seura voi miettiä miten tehostetaan pukujen siirtymistä (esim. JV) ikäkaudelta toiselle. Huomioitavaa myös on, että monet perheet ostavat pukuja käytettynä niin Suomesta kuin ulkomailta ja nämä uudet säännöt estävät vanhojen sääntöjen mukaisten käytettyjen pukujen oston ja pukujen hankinnan ulkomailta - puvut kiertävät voimistelijalta toiselle vuosikausia!

# data[].attributes.headline
Seurojen tulisi kiinnittää huomiota siihen, että rv-puolella lapsen joutuvat eriarvoiseen asemaan ryhmänkin sisällä osittain sen takia, että ryhmälle voidaan tehdä yhteisesti harjoiteltavat ohjelmat (muokkauksin tason mukaan), mutta samaan aikaan valmentajalta voi ostaa lapsikohtaisen erillisen koreografian. Valmentajalla ei riitä aikaa tehdä jokaiselle lapselle erikseen omaa koreografiaansa tai ohjata jokaista erillisellä ohjelmalla - on hieman epäselvää millä perustein joku lapsi saa erillisen ohjelman, taitotaso vai vahva vaade. Nuorempien lasten osalta olisi hyvä miettiä miten yhdenmukaisesti ryhmässä ohjelmia tehdään - sitten iän kasvaessa kilpatasolla on eri asia. 

# data[].attributes.subject
Seurojen tulisi kiinnittää huomiota siihen, että rv-puolella lapsen joutuvat eriarvoiseen asemaan ryhmänkin sisällä osittain sen takia, että ryhmälle voidaan tehdä yhteisesti harjoiteltavat ohjelmat (muokkauksin tason mukaan), mutta samaan aikaan valmentajalta voi ostaa lapsikohtaisen erillisen koreografian. Valmentajalla ei riitä aikaa tehdä jokaiselle lapselle erikseen omaa koreografiaansa tai ohjata jokaista erillisellä ohjelmalla - on hieman epäselvää millä perustein joku lapsi saa erillisen ohjelman, taitotaso vai vahva vaade. Nuorempien lasten osalta olisi hyvä miettiä miten yhdenmukaisesti ryhmässä ohjelmia tehdään - sitten iän kasvaessa kilpatasolla on eri asia. 

# data[].attributes.headline
Uusien linjausten jalkauttaminen lajiin jossa kokoonpanon jäsenet eri ikäisiä 

# data[].attributes.subject
Uusien linjausten jalkauttaminen lajiin jossa kokoonpanon jäsenet eri ikäisiä 

# data[].attributes.body
Päällisin puolin uudet lasten voimistelun linjaukset ovat todella tervetulleita ja nykypäivää. Toivoisin että esim. kilpailumatkojen ikärajoissa sekä kilpailuasuun liittyviin ohjeistuksissa otetaan huomioon akrobatiavoimistelussa tyypillinen ikäero kokoonpanon jäsenten välillä (voi olla jopa 6 vuotta). Jos esimerkiksi on trio jossa on kaksi 14v ja yksi 9v voimistelijaa että ei ole reilua vanhemmille osapuolille joutua odottamaan lähemmäs aikuisikää että kokoonpano saa laittaa strasseja pukuun tai matkustaa Portugaliin kilpailumatkalle. Drop out iässä oleville voimistelijoille nämä ovat isoja juttuja ja vaikutus on negatiivinen jos niitä aletaan kovin jyrkästi sitomaan ikään ja rajoittamaan sen takia että yksi kokoonpanon jäsen on nuorempi kuin muut. Järkevämpää kisapukujen osalta olisi antaa vaikka ohje suositus hintahaarukoista eri ikäryhmille kuin että mitä koristeita puvussa saa olla ja mitä ei.

# data[].attributes.body
Kannatan kohtaa b. Silloin jokaisella säilyy valinnanmahdollisuus, mutta viesti on selvä millaista suuntaa puvuilta haetaan

# data[].attributes.body
Oliko todella tarkoitus laskea kilpailujen aloittamisen ikärajaa 8v ->7v. Epäloogista, en kannata

# data[].attributes.body
Mielestäni on tärkeää myös keskustella koti-valmentaja viestinnän linjauksista. Usein vanhemmilla on oletus, että valmentajat ovat tavoitettavissa 24/7 mikä lisää valmentajien kuormitusta kovasti. Moni valmentaja valmentaa oman työnsä/opintojensa ohessa, joka on tärkeä myös vanhempien muistaa. Mitkä raamit viestinnälle muodostetaan? Milloin ja kuinka usein viestintä tapahtuu? Missä ja miten? Voiko valmentajia velvoittaa olemaan tavoiteltavissa 24/7? Valmentajien kuormittuneisuus on jo nyt huolestuttavaa...

# data[].attributes.body
Tuomaritoiminta joukkuevoimistelun puolella on töllä hetkellä erittäin epäeettistä. Olen varma, että te liitossa olette tästä tietoisia, sillä siellä se pieni piiri pyörii. Tämä korostuu varsinkin nyt kun pikkuhiljaa tulee uusia tuomareita myös korkeammille luokille, jotka tosiasiassa tuomaroivat puolueettomasti myös kärkijoukkueita ja jäävät näiden epäeettisten tuomareiden jalkoihin. Varsinkin SM sarjassa videotuomarointi on todella tarpeen ja tätä on myös jotkut kärkijoukkueiden valmentajat tuoneet vahvasti esille.

# data[].attributes.body
Nyt tuntuu että täällä keskusteluissa korostuu JV ja RV vanhempien ja valmentajien (ja ehkä seurojenkin) erittäin vääristyneet käsitykset lasten liikunnasta ja urheilusta. Lähes jokaisesta kommentista korostuu se, että aikuisella on tulostavoitteet, ehkä oma unelma, jota elävät lapsen kautta. Huippu-urheilu on erikseen, mutta lasten voimistelua ei ohjaa kv tulostavoitteet ja tästä ajatusmallista on päästävä eroon. Kukaan alle 15 vuotias ei ole huippu-urheilija, on vain lapsia, joista jotkut kilpailevat lajissaan ja toiset eivät, ja kaikilla on mahdollisuus kehittyä. Toivottavasti näistä kommenteista liitossa ymmärretään se, että muutokselle on tarvetta ja nyt muutosta ei oikeasti olla valmiita tekemään. Ja se, että koviten huutavat tietyn lajin henkilöt, nämä lajit tarvitsevat eniten apua toiminnassaan eivätkä heidän huutelunsa saa vaikuttaa muiden lajien hyviin aikaan saannoksiin

# data[].attributes.body
Toivottavasti kiinnitätte vielä uudestaan huomiota siihen miten linjaukset näkyvät ja vaikuttavat eri lajeissa. Osa linjauksista on hyviä, osan sanamuodot hieman väärään ohjaavia ja osa taas sellaisia että niillä yritetään puuttua yhden tai kahden lajin ongelmiin ja samalla aiheutetaan hallaa lopuille seitsemälle lajille. Vastustajia löytyy aina eikä ihmiset ole itse valmiita tekemään muutosta omaan toimintaansa. Annetaan seuroille raamit toteuttaa toimintaansa lapsien oikeudet huomioiden, mutta omaan toimintatapaansa, resursseihinsa ja lajiinsa sopivalla tavalla. Ei siis ehdottomuuksia ellei niitä oikeasti tarvita

# data[].attributes.body
En kannata täyskieltoa strasseille. Pukuteollisuus on niin kehittynyttä, että vaikka strassit kiellettäisiin, niin löytyisi aivan takuulla joku toinen vaihtoehto jotta puvuista saadaan kimaltavat. Strasseja saa myös Suomenkin sisällä nykyään aivan naurettavan halvalla (jos haluaa koristella pienemmällä budjetilla) joten ei se rahastakaan enää voi olla kiinni. Kuten on jo mainittukin, pukumuoti (ainakin rytmisessä) on todella laajaa - edelleen näkyy niitä runsaasti ja monimutkaisesti koristeltuja pukuja mutta myös minimalistisia pukuja ilman strasseja. :) Jos ei nyt kaikkea kiellettäisi kuitenkaan😉

# data[].attributes.body
Seurajohdon pitäisi oikeasti olla perillä siitä mitä harkoissa tapahtuu ja miten treenejä vedetään. Epäkohtien esiintuomista ei voida jättää sen varaan, että voimistelija sattuu kertomaan vanhemmalle, joka on valmis viemään asiaa eteenpäin ja kyseenalaistamaan esim valmennusmenetelmiä. Kun kyseessä ovat pienet pojat ja tytöt, heillä ei voi olla tietoa siitä mikä valmennustapa ym ei ole oikein, ja siksi kertovat ikävistä asioista kotona vasta hyvin myöhään. Monet lapset ovat myös huolissaan siitä, mitä tapahtuu, jos oma vanhempi vaikka valittaa valmentajasta, koska pelkäävät joutuvansa hankaluuksiin harkoissa.

# data[].attributes.headline
Rv-kategorisointia ja ikärajoja eri luokissa tulisi uudistaa. Järkevin olisi erotella selkeästi kilpaurheilun luokat (huom. luokkia tarvitaan kilpaurheilutasollekin muutaman eri tasoinen) ja harrasteluokat. Näiden tuomarointi, pisteytys ja palkitsemisjärjestelmä mietittäisiin selkeästi erillisenä (esim. kilpaurheiluluokissa kilpaillaan ja voimistelijalle kerrotaan avoimesti pisteet) ja tehtäisiin tietyt kriteerit, jotka erottavat mihin luokkiin kukakin lapsi voi hakeutua. Lisäksi tällä hetkellä rv:ssä olevat ikähaarukat eivät toimi käytännössä. Nyt nuorissa kisaa kolme eri ikäryhmää (2010-2008) ja nämä tytöt ovat täysin eri tasoilla fyysisten ominaisuuksien ja treenivuosien osalta - ei ole enää lapsen edun mukaista, että ainut tapa kilpailla Suomessa vuoden ajalla, on itseään pari vuotta vanhempia vastaan (luokassa on lapsenomaisia lapsia vs. nuoria naisia). Sama koskee mielestäni myös pre-nuoria, joissa tällä hetkellä 2011-12 - näin nuorissa vuodenkin ikäero vaikuttaa jo paljon. Näillä ryhmäjaoilla myös luokkakoot ovat paisuneet todella isoiksi. Voimistelijat voisivat kilpailla omana vuonna syntyneiden kanssa vielä vähintään yläasteikään saakka.

# data[].attributes.subject
Rv-kategorisointia ja ikärajoja eri luokissa tulisi uudistaa. Järkevin olisi erotella selkeästi kilpaurheilun luokat (huom. luokkia tarvitaan kilpaurheilutasollekin muutaman eri tasoinen) ja harrasteluokat. Näiden tuomarointi, pisteytys ja palkitsemisjärjestelmä mietittäisiin selkeästi erillisenä (esim. kilpaurheiluluokissa kilpaillaan ja voimistelijalle kerrotaan avoimesti pisteet) ja tehtäisiin tietyt kriteerit, jotka erottavat mihin luokkiin kukakin lapsi voi hakeutua. Lisäksi tällä hetkellä rv:ssä olevat ikähaarukat eivät toimi käytännössä. Nyt nuorissa kisaa kolme eri ikäryhmää (2010-2008) ja nämä tytöt ovat täysin eri tasoilla fyysisten ominaisuuksien ja treenivuosien osalta - ei ole enää lapsen edun mukaista, että ainut tapa kilpailla Suomessa vuoden ajalla, on itseään pari vuotta vanhempia vastaan (luokassa on lapsenomaisia lapsia vs. nuoria naisia). Sama koskee mielestäni myös pre-nuoria, joissa tällä hetkellä 2011-12 - näin nuorissa vuodenkin ikäero vaikuttaa jo paljon. Näillä ryhmäjaoilla myös luokkakoot ovat paisuneet todella isoiksi. Voimistelijat voisivat kilpailla omana vuonna syntyneiden kanssa vielä vähintään yläasteikään saakka.

# data[].attributes.body
Huoltajalla on vastuu auttaa seuraa tarjoamaan laadukasta toimintaa seuraamalla tiedotusta ja ilmoittaa tuleeko lapsi harjoituksiin vai eikö ja vastaamalla tärkeisiin kyselyihin jonka perusteella tehdään ryhmäjakoja tai tarjotaan kesäharjoituksia jne.

# data[].attributes.body
Hyvä että myös mainitaan että muiden häiritseminen ei ole OK.

Voisi kehorauhan yhteydessä jopa mainita että ei punnita voimistelijoita.
Ja vaikka on OK avustaa niin ei ole koskaan OK vetää ponnarista merkiksi "leuka ylös". Luulisi että ei enään tarvitsisi mainita sellaisesta mutta kyllä pitää...

Pitää myös muistaa että lapset eivät välttämättä ymmärrä ironiaa.

# data[].attributes.body
Vaikkakin säännöt ja linjaukset ovat yleisiä ja koskevat kaikkia lapsia niin eri lajeilla on eroja, ja ei pitäisi korjata sellaista mitä ei ole rikki jossain lajissa. Eri lajeilla pitää olla myös oikeus tehdä vähän eri tavalla. On joukkuelajeja ja yksilölajeja. On isoja lajeja ja pieniä lajeja ja sen takia kaikki eivät käytännön syistä tarvitse joitakin sääntöjä. Pitää kuitinkin samalla myös olla kestäviä perusteluita miksi tehdään jollakin tavalla, esim. ei voi olla niin että toisessa lajissa näkyvät pisteet ja tarkat sijoitukset ovat OK 8-vuotiaalle ja toisessa lajissa 8-vuotias voi saada vain kategoriapisteitä ja ei pitäisi saada tietää tarkkaa sijoitusta.

# data[].attributes.body
Kilpailuja ajatellen on kyllä todella paljon mitä pitäisi muuttaa ja parantaa, ei vain lasten kannalta vaan miten koko järjestelmä on rakennettu, tuomarivelvoitteita, kuka vastaa tuomareista jne. Kilpamaksulla ei kyllä saa paljoakaan, ja kustannukset seuroille ovat valtavia. Liitto voisi kysyä seuroilta mielipiteitä kilpailujärjestelmistä. Ovatko ne hyviä ja toimivia? Ovatko kilpailut kivoja kokemuksia? Milloin ovat, onko eroja kilpailujen ja kilpailujen välillä?
Järjestelmä on kuitenkin ihan eri asia kuin lasten kilpaileminen yleisesti. Mutta ei voi tähän nykyiseen järjestestelmään tehdä muutoksia lasten kilpailemiseen kun koko järjestelmä pitäisi miettiä, ainakin joissakin lajeissa.

# data[].attributes.body
Joissakin lajeissa tämä ei ole suuri ongelma, ja silloin niissä lajeissa ei ole tarvetta muuttaa mitääm kovalla kädellä. Eri lajien ominaispiirteet, jos niissä ei ole mitään vikaa/ovat hyviä, pitää myös vaalia. On myös hyvää voimistelukulttuuria, ei vain huonoa.

# data[].attributes.body
En ole varma kenen vastuulla on, liiton vai seurojen, mutta jos järjestää kisoja vain/eniten sen takia että kerää niin paljon rahaa toimintaan kuin mahdollista, niin ei välttämättä järjestä parhaita kisoja, varsinkaan lapsille, missä valtavan isot kisat ei välttämättä ole ne parhaat, turvalliset, mukavat kisat missä oppiminen ja onnistuminen, ja ehkä myös epäonnistumisen oppiminen/sietäminen/ylipääseminen pitäisi olla tärkeintä.