# data[].attributes.headline
Максим Рильський "Шевченко"

# data[].attributes.subject
Максим Рильський "Шевченко"

# data[].attributes.body
Читає напам'ять Стащенко Світлана (11 клас) 2025

# data[].attributes.attachment_link.title
Стащенко Світлана. Максим Рильський Шевченко

# data[].attributes.headline
Есе «Тарас з Україною»

# data[].attributes.subject
Есе «Тарас з Україною»

# data[].attributes.body
Стащенко Світлана (11 клас) 2025

# data[].attributes.attachment_link.title
Стащенко Світлана - есе «Тарас з Україною»

# data[].attributes.attachment_link.title
Василишена Ніка. Катерина1

# data[].attributes.headline
"Катерина" (простий олівець)

# data[].attributes.subject
"Катерина" (простий олівець)

# data[].attributes.body
Василишена Ніка (8 клас) 2025

# data[].attributes.attachment_link.title
Василишена Ніка. Катерина (простий олівець)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Федоров Сергій

# data[].attributes.attachment_link.title
Шляхами Тараса Шевченка

# data[].attributes.headline
Художник Віталій Шостя

# data[].attributes.body
Художник Віталій Шостя

# data[].attributes.headline
Шлях до гори

# data[].attributes.subject
Шлях до гори

# data[].attributes.body
10 березня 1861 року Тарас Шевченко відійшов у вічність. Шануємо. Вічна пам'ять.

# data[].attributes.attachment_link.title
Шлях до гори: історія гостросюжетних похоронів. 160 років тому помер Тарас Шевченко

# data[].attributes.attachment_link.description
Українська громада вирішила перепоховати Кобзаря в Україні. Ми відновили події зі спогадів очевидців і попросили художницю Наталку Гайду намалювати ілюстрації.

# data[].attributes.headline
Тест: як добре ви знаєте Шевченкову мову?

# data[].attributes.subject
Тест: як добре ви знаєте Шевченкову мову?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Пройдіть тест і дізнайтеся більше про особливості мови творів Тараса Шевченка

Цьогоріч виповнюється 210 років від дня народження великого письменника українського народу Окрім неоціненного внеску в розвиток нашого письменства, Шевченко здійснив колосальну працю з розвитку української мови. Дослідник історії української літературної мови Іван Огієнко (Митрополит Іларіон) проаналізував мову творів Тараса Шевченка й упорядкував "Граматико-стилістичний словник Шевченкової мови". Іван Огієнко наголошував: "Шевченкова мова стала в нас за наріжний камінь нашої літературної мови. Сталося це тому, що сам Шевченко був у нас найсильнішим поетом, і його твори захопили всю Україну: їх усі читали, завчали напам'ять, і вже тим самим навчалися мови. До цього треба додати, що Шевченкова мова мала всі якості, щоб стати всеукраїнською мовою літературною: вона була найчистіша серед мов усіх тодішніх письменників і походила з географічного осередку Української Землі, зо Звенигородщини, чому могла легко стати соборною мовою. Додам до цього, що власне твори Шевченка широко рознесли й остаточно затвердили наші національні назви: Україна, український". Пропонуємо пізнавальний тест про особливості мови творів Тараса Шевченка. Тест укладено за виданням: Граматично-стилістичний словник Шевченкової мови. - Репринтне видання / Митрополит Іларіон (Іван Огієнко). - К.: Ярославів Вал, 2013. Графіті, виконане на будинку по вулиці Грушевського в Києві під час Революції Гідності (автор - вуличний художник Соціопат). Підготував Микола Байдюк. ТЕСТ ПРО ТВОРЧІСТЬ ГРИГОРІЯ СКОВОРОДИ Тараса Шевченка.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тест: як добре ви знаєте Шевченкову мову?

# data[].attributes.attachment_link.description
Пройдіть тест і дізнайтеся більше про особливості мови творів Тараса Шевченка

# data[].attributes.attachment_caption
Художниця Олена Павлова

# data[].attributes.headline
Художниця Саміра Янушкова

# data[].attributes.subject
Художниця Саміра Янушкова

# data[].attributes.headline
# Шевченко 210

# data[].attributes.subject
# Шевченко 210

# data[].attributes.body
Дякую усім, хто взяв участь у нашій спільній справі. Дід Тарас зацінив би.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Федоров Сергій

# data[].attributes.attachment_link.title
Загальношкільна акція # Шевченко 210

# data[].attributes.headline
Перший пам'ятник Тарас

# data[].attributes.body
Перший пам'ятник Тарасу Шевченку на території України був встановлений 125 років тому.

На приватній території та нелегально. Але про все по черзі.

У 1897 році харківський промисловець та меценат Олексій Алчевський замовив у скульптора Володимира Беклемішева бюст Тараса Шевченка. Скульптор виконав погруддя Кобзаря з білого мармуру.

У 1898 році цей бюст був встановлений у саду на території садиби Алчевських у Харкові, причому стояв він на п’єдесталі у стилі модерну роботи невідомого архітектора і таким чином отримав вигляд пам’ятника.

Олексій Алчевський хотів урочисто відкрити пам’ятник Шевченкові у Харкові, однак отримав офіційну відмову від влади, попри те, що збирався подарувати його місту. Довелося ставити пам’ятник на приватній території, в садибі мецената. Алчевський замінив паркан на легку огорожу, і білий мармуровий бюст поета на п’єдесталі стало добре видно з дороги. Варто зазначити, що п’єдестал пам’ятникові є одним з перших зразків модерну в Харкові, що є свідченнями прогресивних поглядів замовника. Скульптура має цілком традиційний вигляд, але загалом пам’ятник можна вважати новаторським.

Однак недовго судилось пробути пам'ятнику на своєму місці. Після смерті Олексія Алчевського у 1901 році маєток перейшов до іншого власника. Родина ж Алчевських демонтувала бюст і забрала його з собою, а п’єдестал розібрали.

У 1932 році син промисловця Микола Олексійович передав бюст Кобзаря до Харківської художньої галереї, нині ж він зберігається у Національному музеї Т.Г. Шевченка у Києві. Наступний пам’ятник Шевченку з’явився лише у 1913 році у Винниках під Львовом.

А у вашому місті чи селі є пам'ятник поету? Чи знаєте, коли він був встановлений?

# data[].attributes.headline
Прослухай пісню гурту "Kozak System" і визнач, яка саме поезія Тараса Шевченка покладена на музику.

# data[].attributes.subject
Прослухай пісню гурту "Kozak System" і визнач, яка саме поезія Тараса Шевченка покладена на музику.

# data[].attributes.headline
Львівський фольк-рок-оркестр «Тарасова ніч» створив кавер-версію цього твору. Прослухай пісню та вкажи назву вірша, про який йдеться. 

# data[].attributes.subject
Львівський фольк-рок-оркестр «Тарасова ніч» створив кавер-версію цього твору. Прослухай пісню та вкажи назву вірша, про який йдеться. 

# data[].attributes.headline
7 цікавих фактів про Кобзаря

# data[].attributes.subject
7 цікавих фактів про Кобзаря

# data[].attributes.headline
Володар Чернеч

# data[].attributes.body
Володар Чернечої гори

Помер український поет 47-річним у петербурзі, там його спочатку й поховали. Але і друзі Шевченка, і численні шанувальники його творчості знали про палке бажання поета бути похованим згідно з його «Заповітом», написаним ще в 1845 році, на рідній землі – «Як умру, то поховайте мене на могилі серед степу широкого на Вкраїні милій...».

Проте, зараз деякі письменники припускають, що у своєму «Заповіті» Шевченко змальовує пейзаж неподалік від Хортиці й саме тут просить поховати його згодом. Окрім згадки про Дніпро, кручі (якими можна назвати скелі острова над річкою) наводиться, що у першій публікації твору в «Кобзарі» в рядках «Було видно, було чути, / Як реве ревучий» Ревучий зазначається з великої літери. Одну з таких назв мав Ненаситець – нині затоплений поріг на Дніпрі, якого за переказами було чути за 15-20 кілометрів.

Але тоді, в день смерті поета, його друзі пам'ятаючи, що він хотів повернутись до України та називав у розмовах Канів, вирішили поховати його саме там. Однак, щоб організувати поховання «неблагонадійного» поета в Україні, потрібен був дозвіл, а оскільки процес з його отримання міг бути доволі тривалим, то друзі поховали Тараса на Смоленському цвинтарі поруч з академіками, професорами Імператорської Академії мистецтв.

Кажуть, що під час відспівування до церкви ввійшла молода пані в глибокому траурі і поклала на труну терновий вінок. Є гадка, що це княжна Рєпніна, яка кохала Тараса.

Згодом, вже як п'ятдесят вісім днів прах Шевченка перебував у Петербурзі, його домовину, згідно із заповітом, за клопотанням Михайла Лазаревського, після отримання ним дозволу, перевезено в Україну й перепоховано на Чернечій горі біля Канева.

Церемонія перепоховання великого Кобзаря перетворилася на справжнє, хоч і сумне, свято. Після церковної панахиди протоієрей виступив із прощальним словом, назвавши спочилого не тільки братом во Христі, але й справжнім і щирим батьком всього українського люду, а також першим, хто заступився за рідне слово українського народу. Потім труну винесли з церкви, поставили на козацький віз, накрили червоною китайкою, а замість волів впрягся люд. Везли хлопці й чоловіки, а потім навіть і дівчата – декілька верст. Дорогу, якою рухалася траурна процесія, устелили зеленим віттям, і вона була схожа на зелений килим. Попереду несли Кобзарів портрет, аби весь стрічний люд бачив того, про кого лише чув.

Над домовиною Шевченка на місці поховання змурували цегляне склепіння, насипали два яруси землі й обклали камінням так, щоб надати вигляду степової могили. Згодом на могилі встановили дубовий хрест.

1934 року в Каневі відкрили музей, а в 1939 – спорудили новий бронзовий пам`ятник поету і літературно-меморіальний комплекс.

Однак, перед тим як поставити пам`ятник, щоб гранітний постамент і бронзова постать Шевченка не роздавили склеп з труною, треба було точно визначити місце поховання. Дощі з часом деформували могилу, і спеціальна комісія, до якої ввійшли представники НКВС, місцевої влади, вирішили зробити шурф та знайти склеп. Подейкують, що коли члени комісії спустилися у розриту могилу, хтось запропонував відкрити труну, хоч ніхто не мав на це права. Відкривши першу основну домовину, побачили металевий ящик, а в ньому – красиву труну з віконцем, на якому лежав засохлий вінок… Пізніше жінка, яка була в цій комісії, згадувала, що Шевченко лежав, як живий. Присутні перелякалися, бо після 78 років гадали побачити останки. Коли на обличчя поета потрапило повітря, воно в ту ж мить почало просідати…

З часу реконструкції могили, тоді у 1939 році, було прийнято рішення замурувати вхід у склеп залізобетонною плитою, щоб ніхто не турбував володаря Чернечої гори. Навіть німці під час окупації не зазіхнули на могилу.

А ви бували на Чернечій або, як тепер уже кажуть, на Тарасовій горі?

# data[].attributes.headline
Від кріпачок д

# data[].attributes.body
Від кріпачок до княгинь – жінки в житті Тараса Шевченка

Завдяки емоційній та чутливій натурі Шевченко закохувався часто. Але щоразу доля позбавляла його родинного щастя та кохання, про яке мріяв поет. Однак, були й жінки, які відіграли значну роль у його житті та могли б бути з ним у шлюбі, але не судилось.

Першим коханням Шевченка була Оксана Коваленко, про яку він писав у вірші «Мені тринадцятий минало…». Вона була на три роки молодшою і жила в сусідньому будинку. Проте, у зв'язку з тим, що Шевченко поїхав супроводжувати пана Енгельгардта до Вільно, де й залишився навчатися, їхні долі розійшлися. Після Петербургу та Академії мистецтв, через 14 років вже вільний Тарас повернувся до рідної Кирилівки, але Оксана вже була заміжня. Вона пошлюбилася з кріпаком із сусіднього села і виховувала двох доньок.

Коли Шевченко вперше приїхав до України, він познайомився з донькою генерал-губернатора Малоросії (у роках 1816-1834-му) Миколи Рєпніна й онукою останнього гетьмана України, княжною Варварою Рєпніною. Рєпніна хотіла б бути разом з молодшим від неї Тарасом, натомість Шевченко сприймав її винятково як "сестру": йому лестила увага, спілкування на рівних, але обтяжувала сакралізація та наелектризованість емоцій княжни. Вони підтримували зв'язок все життя, листувалися, княжна сприяла звільненню поета, через багато років побачилися знову, але вже не було якихось особливих сердечних почуттів.

Були у поета і заборонені стосунки. На початку 1840-х років Шевченко гостював у родині поміщика Платона Закревського. Тоді 29-річний поет закохався у 21-річну дружину господаря, проте невдовзі Тарас змушений був залишити гостинну садибу через справи, і зв’язок увірвався. Цій дівчині Шевченко присвятив не один вірш, однак їхні долі більше ніколи не переплітались – у 35-річному віці Закревська померла від туберкульозу.

За деякими джерелами, під час свого першого приїзду в Україну, у рідній Кирилівці поет закохався в доньку місцевого священника Григорія Кошиці – Феодосію. Але батьки були категорично проти одруження своєї доньки з Тарасом, який прийшов свататися на одне з храмових свят. Батьки попівни відмовили йому, а дівчина не змогла піти всупереч їхній волі.

Перебуваючи на 10-річному засланні, Шевченко мав почуття до дружини коменданта Новопетровської фортеці Ганни Ускової. Вони часто прогулювались разом, Шевченко створив шість портретів Ускової, але про їхнє спілкування почали ширитися чутки, які дійшли до чоловіка Ганни. Тому жінка миттєво обірвала свої приятельські стосунки з поетом.

Після помилування 44-річний Шевченко був пригнічений засланням і солдатчиною й відчував себе старим не по роках… Проте, мріяв про дружину. У Нижньому Новгороді він зустрів своє наступне кохання – молоду актрису Катю Піунову, яка здалась йому ідеалом жіночої вроди. Поет допоміг їй влаштуватися до Харківського театру, після чого актриса втекла від нього до Казані з 25-річним актором, за якого згодом вийшла заміж.

Останнім коханням Шевченка була проста дівчина Ликера – служниця його петербурзьких друзів, яка за сприяння поета стала вільною. Він навіть організував навчання для неї, найнявши репетитора. І хоча Ликера мала щонайкепську репутацію, та Шевченко був буквально засліплений і вважав поведінку дівчини наслідком кріпацтва. Та дівчина, попри те, що вже була заручена з Тарасом, почала непристойно фліртувати зі знайомими поета. За однією з версій, зрадила нареченому з репетиром. Так це чи ні, але Шевченко з нею порвав, а через 3 місяці помер. Лукерія вийшла заміж за перукаря, а після смерті поета не один день провела на могилі колишнього рятівника, каючись в зраді.

# data[].attributes.headline
Перший на території Ук

# data[].attributes.body
Перший на території України пам’ятник Тарасу Шевченку (1899)

Цього року виповнюється 125 років від часу встановлення першого на території України пам’ятника Тарасу Шевченку (1899).

Пам'ятники Тарасу Шевченку встановлені в усіх обласних центрах, багатьох містах і селах України, а також у багатьох столицях і містах за кордоном. Проте найпершим пам’ятником Кобзареві в Україні вважають мармурове погруддя Шевченка, яке встановили у Харкові 1899 року на садибі родини Алчевських.

Цей пам’ятник був виготовлений на замовлення харківського промисловця та мецената Олексія Алчевського, чоловіка української педагогині, організаторки народної освіти Христини Алчевської. Автор пам’ятника - скульптор Володимир Беклемішев - виконав погруддя Кобзаря з білого мармуру.

Олексій Алчевський хотів встановити пам’ятнику Тарасу Шевченку у Харкові, але отримав офіційну відмову від влади, адже зведення пам’ятників Шевченку забороняла цензура Російської імперії. Таким чином перший пам’ятник Кобзареві було встановлено на садибі мецената. Білий мармуровий бюст поета на п’єдесталі було добре видно з дороги.

Проте простояв пам’ятник там недовго, у 1901, напередодні 40-річчя від дня смерті Тараса Шевченка, за наказом міської влади пам’ятник зняли. Погруддя понад 30 років зберігала родина Алчевських, далі його передали спершу до Харківської картинної галереї, зараз воно зберігається у Національному музеї Тараса Шевченка.

Скульптор Володимир Беклемішев народився в сім’ї художника-декоратора на Катеринославщині, навчався у Харківській гімназії, відвідував Харківську малювальну школу, закінчив Петербурзьку Академію мистецтв. Беклемішев був членом Товариства імені Тараса Шевченка й одним з ініціаторів конкурсів на проєкт пам’ятника Тарасу Шевченку у Києві, опікувався виданням альбому «Малюнки Т. Шевченка».

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про відзначення пам’ятних дат і ювілеїв у 2024-2025 роках» 125 років із часу встановлення першого на території України пам’ятника Тарасу Шевченку (1899) відзначається на державному рівні.

# data[].attributes.headline
Модник та чепу

# data[].attributes.body
Модник та чепурун, який через вбрання популяризував українську культуру

У часи Шевченка для кожного прошарку населення існував свій чіткий зовнішній образ, якому в залежності від майнового та родового статусу відповідав певний костюм: вбрання простого народу та привілейованих верств, міський та сільський одяг.

То ж не дивно, що Шевченко, коли перебував у Петербурзі та був уже знаний у світських колах, почав одягатись згідно з модою ХІХ сторіччя. «Костюм з лацканами, прямі штани, обов’язково, краватка. Метелика він не носив. До речі, під час першого приїду до України з Петербурга він був ще без вусів. Тобто образ вусатого дядька похилого віку у вишиванці — це образ Шевченка вже після заслання. До заслання це була життєрадісна молода людина», – зазначають дослідники життя та творчості Кобзаря.

Товариш Тараса, художник Іван Сошенко у своїх спогадах навіть зазначав, що, «познайомившись зі світськими людьми і роз'їжджаючи по вечірках, він почав гарно одягатися, навіть з претензією на «comme il faut» (належним чином).

Досі немає конкретних відповідей щодо його улюбленого елементу гардеробу, втім відомо: з першого гонорару за картину Тарас Шевченко придбав собі дороге взуття.

Кобзар регулярно витрачав гроші, щоб підтримувати образ денді: мав хороші костюми, зокрема парусинові, носив циліндр. Одного разу купив собі з гонорару єнотову шубу, іншого – гумового плаща-макінтоша.

Дехто із сучасників вважав його навіть франтом. Поет носив і костюми, і фраки, одягав модні сорочки та краватки. Мало того, схоже, що поет носив і золоті запонки. Посмертний опис речей Тараса Шевченка, які знаходилися в приміщенні Академії мистецтв, це лише підтверджує. Цікавий факт — окрім всього іншого майна, там були навіть китайські туфлі.

А от у традиційне вбрання він одягався лише для світлин, аби відповідати тогочасним настроям, себто ідеям романтизму — мистецького напрямку, що популяризував повернення до витоків та збереження національної спадщини.

Коли Тарас Шевченко надягав одночасно модний міський костюм і селянську смушкову шапку з кожухом, це просто шокувало оточення, адже поєднувати одяг різних станів було неприйнятно.

Фактично, Шевченко зробив спробу презентації народного одягу в урбаністичному середовищі. Він своїм зовнішнім виглядом не лише ламав соціальні правила та стереотипи, а й кидав виклик суспільній думці, відкрито демонструючи себе як українця за допомогою одягу. Чому він це робив? Бо власне самоусвідомлення вимагало від нього культурного єднання зі своїм народом, позначення себе з ним одними маркерами.

Саме Шевченко розпочав моду на національні риси в одязі серед українських письменників, він був також одним із перших, хто почав фотографуватися в народному одязі.

А вам подобається вбиратися у традиційний український одяг?

# data[].attributes.headline
Кросворд "Шевченкові 210" (10-11 класи)

# data[].attributes.subject
Кросворд "Шевченкові 210" (10-11 класи)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Федоров

# data[].attributes.attachment_link.description
Розгадати кросворд. Вписати назви творів Тараса Шевченка за початком рядків.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Солов‘їне шоу | Хто ми є

# data[].attributes.attachment_link.title
MAGIC FIVE перевіряють свої знання з Історії! MAGIC FIVE vs Тарас Шевченко | ХТО МИ Є

# data[].attributes.headline
Тарас Шевченко був «Ге

# data[].attributes.body
Тарас Шевченко був «Гетьманом» таємного товариства, назва якого починається на літеру «М»

Не думайте одразу про Масонів – все не настільки страшно, однак не менш цікаво та загадково.

Десь на початку 1840-х або наприкінці 1830-х років на Лівобережній Україні виникло неофіційне утворення українського дворянства та літературно-мистецької богеми, яке мало назву «Товариство мочимордія».

Традиційно мочиморд характеризували як компанію, ядро якої складали українські ліберальні поміщики, які мали маєтки на Пирятинщині, а також на Чернігівщині й Київщині. Це були поміщики й воднораз богемники: брати Віктор, Михайло і Платон Закревські, історик, етнограф, поет і музикант Микола Маркевич, художник і письменник граф Яків де Бальмен і його брат Сергій, поет Віктор Забіла та деякі інші, між ними й сам Тарас Шевченко.

Знайомство Шевченка із мочимордами як товариством (декого з них він знав раніше) сталося 29−30 червня 1843 році на балу в поміщиці пирятинського повіту Тетяни Густавівни Волховської в с. Мосівці. Туди Тарас прибув уже як популярний автор разом із знаним письменником Євгеном Гребінкою. Мочиморди одразу прийняли гостя до свого товариства: «Тарас Шевченко ще в будинку Волховської був посвячений у мочимордії. Він там у перший же день пройшов весь курс цієї премудрої науки» (Ґео Шкурупій).

Афанасьєв-Чужбинський називав товариство: «Тісний гурток розумних і шляхетних людей, переважно гуманних, які користувалися загальною прихильністю».

Мочиморди займались традиційною справою – пиятикою. Традиційні для тогочасного дворянства зустрічі, як от бали, вони доповнили своїми власними атрибутикою, обрядами, традиціями. Мочиморди, як правило, відокремлювалися від загальної забави і провадили свої потішні церемонії.

Товариство мало яскраву пародійну основу. Вже сама назва походила від словосполучення "мочити морду", тобто — пити алкоголь, натомість слова "пиячити" їхня спільнота уникала. В протилежність угрупуванню існувало й сухомордіє або сухориліє, що означало — не пити.

Були в мочиморд і свої обряди та ступені. В нагороду за ревність існували нагороди: сивалдай (тобто сивуха) в петлицю, бокал на шию і великий штоф через плече. Визначалися й спеціальні дні для святкування на честь Бахуса.

Відповідно до заслуг (тобто спроможності випити) члени товариства носили титули мочемордія, високомочемордія, п’янійшества і високоп’янійшества. Старійшиною (великим маґістром) мочиморд був тоді Віктор Закревський, що носив титул високоп’янійшества й заслужив великий штоф через плече. Шевченка ж називали «Гетьманом». Цей титул він отримав за уміння гарно писати лист до своїх братчиків, закликаючи їх зібратись на чергове «засідання» товариства, та за вміння довго тримати «бесіду».

У листопаді 1843 року Шевченко писав у листі до Віктора Закревського: «Чого б ми оце з тобою не сотворили, та ба, у мене така суха морда, що аж сумно. Намочи, серце, морду, та намочи не так чортзнаяк, а так як треба. Та пом’яни во псалмі Бахусові щирого жерця спиртуозностей Т. Шевченка. Прощай, голубчику, нехай тобі Бахус помага тричі по тричі морду намочить. Амінь. Нудьгою і недугою битий Т. Шевченко».

Ви знали про існування такого товариства?

# data[].attributes.headline
42 факти про Тараса Шевченка, що не розповідають у школі

# data[].attributes.subject
42 факти про Тараса Шевченка, що не розповідають у школі

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Фрази "Ми маємо вигадати, як "продавати" образ Шевченка, говорити про ньог Він розповів "Новій українській школі" 42 факти про життя Тарас Шевченка - зокрема, про те, що перший підробіток Тараса - відспівувати небіжчиків, що Шевченко був не з бідної сім'ї і душею компанії, що йому не таланило з коханням, за його викуп віддали Далі - пряма мова. понад 40 тисяч доларів за теперішнім курсом, і йому стоїть найбільше пам'ятників у світі не через те, що його всі знають. о як про живу людину. Це не так важко зробити, бо Шевченко є в усіх сегментах нашої культури: від думок про те, що він - ікона і пророк до мемів у соціальних мережах. Треба тільки зрозуміти, які сенси вчитель хоче донести дітям - і пристосувати факти з життя Тараса", - впевнений завідувач Літературно-меморіального будинку-музею Тараса Шевченка й кандидат історичних наук Мирон Гордійчук. "Геній української літератури" чи "Кобзар", якими називають Тараса Шевченка, дратують учнів. Це - кліше, які не до кінця охоплюють цю постать. Натомість, про Шевченка можна говорити як про "селф-мейд-мен" або "людину, яка зробила себе сама".
Читайте також " Історія не про лузера. 44 факти про Франка, що не розказують у школі "

ПРО ДИТИНСТВО, ГРОШІ Й ЖАГУ ДО ЗНАНЬ

Тараса Шевченко назвали Тарасом через близькість до іменин. 25 лютого, коли він народився, за юліанським календарем було свято Святого Тарасія.

Він виріс в селі Керелівка, а не Кирилівка, як пишуть у всіх підручниках. Назва села походить від сільськогосподарського інструменту "керели", схожого на граблі.

Може скластися враження, що всі селяни були нещасними й і що сім'я Тараса була злиденною. Це не так. Тарас народився в кріпацькій, але не дуже бідній сім'ї, і належав Василю Енгельгардту з народження. До слова, Василь був племінником Григорія Потьомкіна. От в Одесі є Потьомкінські сходи. Зі свого боку, Потьомкін був фаворитом і коханцем імператриці Катерини ІІ.

Мама Тараса була вільною селянкою, яка одружилася з кріпаком. Один із дідів за матір'ю, Яким Бойко, мав кузню й пасіку. А батько чумакував. Переповідаючи Богдана Тихолоза (кандидата філологічних наук, - ред.), батько був далекобійником на теперішній манір, мав копійку. Також батько стельмахував. За Тихолозом - мав своє СТО. Гроші в сім'ї були. Можливо, у них навіть була слуга на господарстві, але це здогадки.

Дід Іван, який був ймовірним свідком Коліївщини, і батько Григорій були грамотними й "щонеділі читали Мінею". У Тараса були 5 рідних братів і сестер, шоста дитина померла. Так-от, з усіх навчився читати й писати тільки він. Батько вирішив інвестувати в нього, бо бачив, що Тарас дуже вирізняється з-поміж інших.

Батько Тараса бачив, що Тарас не придатний для хатнього й сільського господарства. У його усному заповіті були такі слова: "Синові моєму Тарасу з мого хазяйства нічого не потрібно. З нього буде або щось дуже добре, або велике ледащо". Саме тому Тарас був єдиним, кого у 8 років віддали до дяківської школи. Якби в сім'ї були тотальні злидні, то коштів на дяківську школу точно не було б.

Одного разу Тарас потрапив на навчання до дяка, який зловживав алкоголем, відшмагав п'яного дяка, який спав, і втік від нього.

У дяківській школі був такий старший учень, щось схоже на старосту, якого називали "консул". Він мав допомагати педагогам бити різками інших дітей за непослух. Тарас посідав таку позицію.

Історія життя Шевченка - це історія успіху кріпака. Він - "селф-мейд-мен" або людина, яка зробила себе сама. Як-от, є феномен "бразильських хлопчиків": коли єдиний спосіб для хлопців із бразильских нетрів вибитися з бідності - стати футболістами.

А для Шевченка єдиний спосіб вибитися в краще життя - стати художником-богомазом. Це - той, хто малює ікони. У 12-15 років він був готовий ходити селами 15-20 км, шукаючи собі наставника. Це - історія про шалену жагу до знань.

Перші гроші Тарас заробив, допомагаючи відспівувати небіжчиків. Він був помічником священника.

Після смерті батька й матері все справді було сумно, але він не страждав усе життя, як про це пишуть. Коли Тараса викупили з кріпацтва, він виконував портрети на замовлення. Повернувшись в Україну, він малював дуже багатих і заможних людей за солідні гонорари.

У Тараса не трималися гроші. Він добре заробляв, але міг швидко витратити їх. Починаючи від недешевих подарунків родичам, закінчуючи тим, щоби витратити їх, гуляючи й випиваючи з товаришами.

ПРО ВИПАДКОВОСТІ, ЛЮБОВ І ФАРТ

Нам розповідають, що Тараса відправили на панщину. Тоді в Павла Енгельгардта, сина Василя, який уже помер, була потреба в хлопчику-козачку. У нас це сприймають як приниження, мовляв, "Тарас - покойовий слуга". Але на фоні всіх його однолітків - це абсолютно інший соціальний статус. Ти не працюєш у полі, а перебуваєш у панських покоях, бачиш елементи аристократичної поведінки. З-поміж інших хлопців Тарас умів читати й писати.

Усі знають вірш "Мені 13 минало", там ідеться про Оксану Коваленко. Якби Тараса не забрали із села, велика ймовірність, що він був би селянином і одружився би з Оксаною.

Опинившись у Вільно (тепер Вільнюс, - ред.), коли йому було 16, він познайомився з полькою Ядвігою Гусиковською. Він був щиро закоханий і навіть опанував польську мову, щоби бути ближчим до коханої і краще розумітися. Однак тоді станове суспільство мало жорсткі рамки. Полька була вільною людиною, і вони не могли бути разом.

Ви знаєте шкільну історію про те, що геніальний художник Карл Брюллов намалював портрет поета Василя Жуковського. Його розіграли в лотерею серед імператорської сім'ї. І насправді тоді зібрали трохи більше половини суми, яку треба було віддати.

За викуп віддали 2,5 тисячі рублів. Нині це - понад 40 тисяч доларів. Це - дуже великі гроші на ті часи, співмірні з річним доходом маленького маєтку чи села. Але це не була найбільша сума, за яку викупали художників чи інших талановитих людей.

Шевченку часто допомагали інші люди. Коли він опинився в Петербурзі, низка знайомств допомогла йому стати вільною людиною, його викупили з кріпатства. І навколо цього є багато міфів. Йдеться про придворну еліту Петербурга, де було багато вихідців з українських земель. Вони допомагали всім "направо й наліво". Бачачи талант, вони викупляли людей, вважаючи, що це "плюс до карми". Так і допомогли Тарасу.

Шевченко навчався в Академії мистецтв у Петербурзі. В Академії величезну увагу приділяли античним і біблійним сюжетам. Його початкові роботи - це "Смерть Сократа", "Смерть Лукреції". Крім Академії, Тарас постійно самонавчався. Тоді не було Вікіпедії, а, наприклад, треба було відвідувати Ермітаж, розмовляти з іншими художниками.

До кінця життя Шевченко самонавчався в гравюрі й робив величезні нововведення. Він приїхав із заслання і сказав, що не хоче займатися олійними портретами, почав вчитися у гравера Федора Йордана. Тоді його називали російським Рембрандтом за манеру передавання світлотіні.

"ВСЕЛИВСЯ СВІТСЬКИЙ БІС"

Коли Тараса викупили, йому було 24 роки. Сошенко, завдяки якому Шевченка викупили, писав, що в нього вселився "світський біс". Тарас став так званим тусовщиком. Якби були клуби, він би в них ходив. А так він відвідував різноманітні зібрання, грав у карти. Це - людина, яка жила в інших реаліях, і нарешті відчула ковток свободи.

Тарас знімав квартиру разом із Сошенком. Поруч у кімнаті жила Марія Європеус. Сошенко й Тарас закохалися в неї. Ця історія про те, що Тарас - не лузер. Марія вибрала його. А взаємини із Сошенком погіршилися. Стосунки між Марією й Тарасом не були довгими. Але й у Сошенка лишилася психологічна травма, пов'язана зі втратою коханої, з якою він хотів одружитися.

Далі в Тараса не складалося з особистим життям. Під час приїздів в Україну в нього була закохана княжна Варвара Рєпніна. Пам'ятаємо, що в тогочасному суспільстві було важливо, хто твої батьки і звідки ти. А княжна була онукою Кирила Розумовського, її батько був малоросійським генерал-губернатором, віцекоролем Саксонії.

Водночас, її мама допомогла Тарасові влаштуватися на роботу в Київський університет. Там був конкурс на посаду вчителя малювання, але, за протекції мами Варвари, Тарас його виграв. Тарас називав Варвару рідною сестрою, і вона, як могла, допомагала звільнити Тараса з солдатської служби, просила за нього. У княжни Варвари Тарас був другим коханням у житті. Зрештою, вона була сама до кінця життя.

Тарас відвідував борделі. Тоді проституція була легалізованою, а він був неодруженим.

Є міф, що Тарас був алкоголіком. Треба розуміти, що будь-яка богема пов'язана зі вживанням різних речовин. Тарас свого часу належав до товариства "Мочиморди" - хлопців, які "мочили морди в алкоголі". Там, наприклад, був також Віктор Забіла, поет-романтик, якого вивчають у 9 класі. У підсумку, той пропив свій талант.

Ми знаємо поему "Кавказ". Так-от, вона присвячена другу Тараса Якову де Бальмену. Він був членом товариства "Мочиморди" й помер на Кавказі. Шевченко, рефлексуючи смерть свого близького друга, пише другий за поширеністю текст.

Коли Тараса відправили в заслання на край імперії, він випивав. Це типова норма для солдат того часу, інакше - не витримати. У нього є багато спогадів і записів про зловживання алкоголем. Але ми не знаємо, у якій мірі.

Тарас повернувся із заслання в статусі Олега Сенцова. Це - ореол мученика, якого всі хотіли побачити в Москві й Петербурзі. У тогочасному розумінні - це накрити стіл. Тарасу це набридало.

Цироз печінки, ймовірно, у Тараса з'явився після цинги й умов заслання, а не від алкоголю. До того ж наприкінці життя Тарас займався гравюрою. Вона пов'язана з ювелірною роботою. У хронічних алкоголіків трясуться руки, а в Тараса все було гаразд, він не дійшов до цієї межі.

НЕОДНОЗНАЧНИЙ ТАРАС

Ми не можемо забувати, що Тарас був частиною російського суспільства. Вибір Гоголя - стати загальноімперським автором, а Тарас ним не став. Тарас став національним автором. Щоправда, це актуально до пізньопетербурзської лірики. Зверніть увагу, що з 57-го року Тарас у поезіях дуже неоднозначний і непростий. Зазвичай читачі сюди не доходять. Бо прийнято романтизувати його постать і казати, що це - наш "Кобзар" з акцентами на 1840 році чи на збірці "Три літа"

Живучи довго в Петербурзі, він про нього не відгукується, а пише, що любить Київ. Але там він прожив 17 років. Того часу в Петербурзі було багато українців.

Найбільший міф - що Тарас писав для селян. По-перше, селяни не вміли читати, і тільки десь наприкінці 19 століття їм почали розказувати, хто такий Тарас Шевченко. Освічені люди тоді - переважно дворяни. Його публіка - вихідці з України, які про неї пам'ятали. З 30-х років у Петербурзі була мода на все малоросійське - українське. Це була найближча екзотика.

Перший "Кобзар", який вийшов у 1840 році накладом 1000 примірників, розкупили за 2 тижні. Це було вау!

Улюбленим поетом Шевченка був Михайло Лермонтов.

Тарас навчався в Академії мистецтв, мав три срібні медалі другого ступеня, але мріяв про золоту медаль першого ступеня. Тоді б за державний кошт можна було поїхати в Італію. А нам здається, що зранку до вечора Тарас мріяв про Україну.

Десь із 26 років він був суперзіркою серед вихідців з України. Навколо нього було багато масонів, але він масоном не міг бути, бо народжений у рабстві. Вони дуже вплинули на формування його світогляду. Він гостював у їхніх маєтках в Україні. Текст, який найбільше вплинув на Шевченка, - "Історія русів". Це - літературно-політичний твір на історичну тематику, а всі вірили, що це - правда.

Це була епоха романтизму, і всі раптом зацікавилися народною культурою. І Тарас жив у цей час. У ту епоху мала бути людина, навколо якої цементувався культ. Кандидатом №2 був Пантелеймон Куліш.

Тарас не знав французьку мову. Він пробував її вчити, але не вивчив. У його арсеналі були українська, російська й польська.

Усі кажуть, що Шевченко дуже мало прожив - 47 років. Але це була більш ніж середня тривалість життя чоловіків того часу.

Точно знайдеться вчитель, який скаже, що Тарасу стоїть найбільше у світі пам'ятників. І що? Неправда, що про Шевченка знають у всьому світі. Шевченка ніхто не знає поза колишнім радянським простором. Те, що Тарасу найбільше пам'ятників у світі означає, що його культ - в основі української ідентичності.

Наші люди, коли їхали в еміграцію, сприймали Шевченка як святиню. І коли вони там оселялися, то будували церкву, школу й пам'ятник Шевченку. Наша громада так маркувала територію.
Марія Марковська, "Нова українська школа"
У моєї бабусі був портрет Шевченка серед ікон. І це те, що об'єднує український простір. А ще були мешканці сіл між Україною й Білоруссю, які називають себе "тутейші". Щоби поділити кордон між радянськими Україною й Білоруссю, вирішили: села, де є портрети Шевченка, записувати українськими, села, де ця територія закінчується, - білоруськими. Це - потужний маркер ідентичності.

Шевченко хворів. Офіційно він помер від водянки. Але в нього був букет хвороб, зокрема проблеми із серцем. Мріяв перед тим оселитися в Україні, мав жінку в статусі нареченої, яка його зрадила. Він помер у Петербурзі.

Коли його друзі влаштували перепоховання, це була чи не перша акція солідарності українців у Російській імперії.

Григорій Честахівський сказав, що Шевченко колись говорив поховати його в Каневі. Це не так. Але добре, що так сталося. Бо в Києві - багато похованих героїв, а в Каневі - один.

Тарас зробив усе, щоби ми героїзували й багато знали про козаків. Наприклад, про гайдамаків ми знаємо не з підручників історії, а з поеми "Гайдамаки".

Культ Шевченка виник ще за його життя, почав зміцнюватися після смерті й перепоховання. Тоді 90% етнічного українства були селянами, тому Тарас майже всюди в шапці та кожусі - образ мав бути простим і зрозумілим. Радянській владі це також було зручно. Тому з'явилася формула "поет-революціонер-демократ", яка означала мало не "комуніст".

Натомість, Тарас - міський чоловік. Якщо ви заберете історію народження в кріпацькій сім'ї, то з 15 років він жив у Вільно (тепер Вільнюс, - ред.), а потім - протягом 17 років у Петербурзі. Це людина, вихована в столичній міській культурі, дуже європеїзованому місті. Він був частиною мистецької еліти Петербурга й душею компанії. Якби Тарас Шевченко жив сьогодні, то був би відомим, доволі скандальним блогером і успішним митцем.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Або щось добре, або велике ледащо". 42 факти про Тараса Шевченка, що не розповідають у школі | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Фрази "Ми маємо вигадати, як "продавати" образ Шевченка, говорити про ньог Він розповів "Новій українській школі" 42 факти про життя Тарас Шевченка - зокрема, про те, що перший підробіток Тараса - відспівувати небіжчиків, що Шевченко був не з бідної сім'ї і душею компанії, що йому не таланило з коханням, за його викуп віддали Далі - пряма мова.

# data[].attributes.headline
Кросворд ("Причинна", "Думи мої, думи мої..."). 9 клас

# data[].attributes.subject
Кросворд ("Причинна", "Думи мої, думи мої..."). 9 клас

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Федоров

# data[].attributes.attachment_link.title
Рання творчість Т. Шевченка

# data[].attributes.attachment_link.description
Розгадай кросворд (

# data[].attributes.headline
Афоризми Тараса Шевченка (8 клас)

# data[].attributes.subject
Афоризми Тараса Шевченка (8 клас)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.title
Афоризми Тараса Шевченка

# data[].attributes.attachment_link.description
Кращого немає нічого в ____, як ____ та наша славная країна. Гетьмани, гетьмани, якби-то ви ____... Один ____ із міліона ____.

# data[].attributes.headline
Прочитай свого улюбленого вірша із творчості Тараса Шевченка.

# data[].attributes.subject
Прочитай свого улюбленого вірша із творчості Тараса Шевченка.

# data[].attributes.body
Дорогі учні! Проводимо шкільну акцію "Аудіочитання творів Тараса Шевченка". Рандомно вибираємо сторінку в "Кобзарі", тренуємося виразно читати поезію чи уривок поеми, записуємо на диктофон і надсилаємо мені в особисті повідомлення. Створюємо ілюстрації. Зробити до 8 березня.

# data[].attributes.headline
Тарас Шевченко — поезія

# data[].attributes.subject
Тарас Шевченко — поезія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
шевченко "тарас шевченко" кобзар "патріот україни" "українські вірші" "українська поезія" "тарас григорович шевченко" "український геній" вірші поезія україна

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко - поезія

# data[].attributes.attachment_link.description
Ласкаво просимо на наш канал, присвячений творчості ВЕЛИКОГО українського поета Тараса Григоровича Шевченка.

# data[].attributes.headline
Кобзар. Шевченко Тарас. Аудіокнига. Вибрані твори ч.1

# data[].attributes.subject
Кобзар. Шевченко Тарас. Аудіокнига. Вибрані твори ч.1

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ютуб Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Кобзар. Шевченко Тарас. Аудіокнига. Вибрані твори ч.1

# data[].attributes.headline
Що ви знаєте про Тараса Шевченка?

# data[].attributes.subject
Що ви знаєте про Тараса Шевченка?

# data[].attributes.headline
Вебквест: Чи знаєте ви Шевченка? (9-11 класи)

# data[].attributes.subject
Вебквест: Чи знаєте ви Шевченка? (9-11 класи)

# data[].attributes.headline
Кросворд Шевченко (7 клас)

# data[].attributes.subject
Кросворд Шевченко (7 клас)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Федоров

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко (7 клас)

# data[].attributes.attachment_link.description
Розгадай кросворд, пригадай усе про Тараса Шевченка за 7 клас.

# data[].attributes.headline
Вислови відомих людей про Т. Г. Шевченка

# data[].attributes.subject
Вислови відомих людей про Т. Г. Шевченка

# data[].attributes.body
Є. Маланюк

Не поет – бо це ж до болю мало,

Не трибун – бо це лиш рупор мас,

І вже менш за все – «Кобзар Тарас»

Він, ким зайняло і запалало.

О. Вишня

«Тарас Шевченко! Досить було однієї людини, щоб урятувати цілу націю».

Є. Сверстюк

«Феномен Шевченка відбиває нашу національну природу, наше світосприйняття, наше минуле і нашу надію на майбутнє. Він символізує душу українського народу, втілює його гідність, дух і пам’ять…».

І.Франко

«Коли б мені прийшлося одним словом схарактеризувати поезію Шевченка, то я сказав би: се поезія бажання життя. Свобідного життя, всесторонній, нічим не опутаний розвій одиниці і цілої суспільності, цілого народу, – це ідеал Шевченка, котрому він був вірним ціле життя».

Джон Ф. Кеннеді

«Я радий, що можу додати свій голос до тих, що вшановують великого українського поета Тараса Шевченка. Ми вшановуємо його за великий вкладу культуру не тільки України, яку він дуже любив і так промовисто описував, а й культуру світу. Його творчість є благородною частиною нашої історичної спадщини».

Микола Палієнко

Ти нам залишив прагнення високі,

Шляхи священні, по яких іти

Твого сумління й мужності уроки

Ми бережем і будем берегти.

Максим Рильський

«Народ Шевченка не забуває і ніколи не забуде. Поет живе в серцях свого народу».

Павло Тичина

«Сьогодні думи Шевченка є невіддільні від дум нашого народу. І тому народ так часто, так охоче звертається до свого поета. Гуманізм Шевченка, його ставлення до людини, його постійна турбота за пригноблених – як це зараз нам співзвучно!».

Павло Грабовський

«Невмирущий дух поета, як і раніше, витає над рідною Україною, невмовкаюче роздається його віще слово і сіє на народній ниві живе насіння оновлення».

Микола Пазяк

«Пісні на слова Шевченка мали значний вплив на українську народнопоетичну творчість. Вони внесли в народні пісні свіжі мотиви, ідеї, збагатили їх новим змістом, розширили мелодійне звучання. Перехід Шевченкових поезій у народний репертуар триває, кожне покоління і самодіяльних митців, і композиторів-професіоналів поповнює його новими зразками».

Олесь Гончаp

«Шевченко – це той, хто живе в кожному з нас. Він – як сама душа нашого народу, правдива і щира...Поезія його розлита повсюдно, вона в наших краєвидах і внаших піснях,у глибинних, найзаповітніших помислах кожного, чий дух здатен pозвиватись».

«Світова слава Шевченкова зpостає й шиpиться pазом зі славою його наpоду, pазом із зpостаннямpолі й пpестижу нової, вільної Укpаїни...»

А. Луначарський

«Завдяки Шевченкові скарби української душі повною річкою влилися в загальний потік людської культури»;

А. Курелла, (Німеччина)

«Тарас Шевченко не має собі рівних у світовій літературі»

Е. Камілар, (Румунія)

«Його геній розрісся, як дерево, простягнувши крону над віками»

Н. Хікмет, (Туреччина)

«Поки б'ються серця людей, звучатиме і голос Шевченка»

М. Якубець, (Польща)

«Він був найбільш народним поетом з усіх великих поетів світу. Поезія Шевченка була явищем єдиним і неповторним. Немає для неї відповідника в світовій літературі»

# data[].attributes.headline
Підписатись на

# data[].attributes.body
Підписатись на сторінку Тараса Шевченка в Instagram…

…можна ТУТ. Це не просто фан-сторінка — акаунт класика за ініціативою Національного музею Тараса Шевченка розробив ШІ. І запевняє: віртуальний образ точно відтворює зовнішність Тараса Григоровича і, найголовніше, володіє неосяжною базою знань з охопленням повного спектра творів письменника. Тож замість читання «Великого льоху» можете просто зараз послухати його у виконанні анімованого аватара Тараса Григоровича:)

# data[].attributes.headline
Пам'ятники Тарасові Ше

# data[].attributes.body
Пам'ятники Тарасові Шевченку

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Якби ви знали, паничі..."

Якби ви знали, паничі,
Де люде плачуть живучи,
То ви б елегій не творили
Та марне Бога б не хвалили,
На наші сльози сміючись.
За що, не знаю, називають
Хатину в гаї тихим раєм.
Я в хаті мучився колись,
Мої там сльози пролились,
Найперші сльози; я не знаю,
Чи єсть у Бога люте зло!
Що б у тій хаті не жило?
А хату раєм називають!

Не називаю її раєм,
Тії хатиночки у гаї
Над чистим ставом край села.
Мене там мати повила
І, повиваючи, співала,
Свою нудьгу переливала
В свою дитину... В тім гаю,
У тій хатині, у раю,
Я бачив пекло... Там неволя,
Робота тяжкая, ніколи
І помолитись не дають.
Там матір добрую мою,
Ще молодую, у могилу
Нужда та праця положила.
Там батько, плачучи з дітьми
(А ми малі були і голі),
Не витерпів лихої долі,
Умер на панщині!.. А ми
Розлізлися межи людьми,
Мов мишенята. Я до школи -
Носити воду школярам. /223/
Брати на панщину ходили,
Поки лоби їм поголили!
А сестри! сестри! Горе вам,
Мої голубки молодії,
Для кого в світі живете?
Ви в наймах виросли чужії,
У наймах коси побіліють,
У наймах, сестри, й умрете!

# data[].attributes.attachment_link.title
Біографія Тараса Шевченка

# data[].attributes.attachment_link.description
Інтерактивна біографія Великого Кобзаря українського народу в сучасному вигляді

# data[].attributes.headline
Вікторина для учнів

# data[].attributes.subject
Вікторина для учнів

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1) Коли народився Т. Г. Шевченко? a) 1 квітня 1809 року b) 9 березня 1814 року c) 2 лютого 1812 року d) 9 вересня 1769 року 2) У якому віці малий Тарасик став круглим сиротом? a) у 8 років b) коли Шевченку пішов 12-й рік 3) У якого художника навчався живопису молодий Шевченко за контрактом поміщика Енгельгардта в Петербурзі? a) у Василя Ширяєва b) в Івана Сошенка c) у Карла Брюллова 4) Коли Т. Шевченка було викуплено з кріпацтва? a) 22 січня 1918 року b) 22 березня 1828 року c) 22 липня 1861 року d) 22 квітня 1838 року 5) За яку суму грошей було продано картину "Портрет Василя Жуковського", яка була розіграна в лотерею, щоб за отримані кошти викупити юного Шевченка з кріпацтва? a) 1 мільйон рублів b) 2 500 рублів c) 25 000 рублів d) 50 000 рублів 6) Коли вперше було заарештовано Шевченка? a) 5 березня 1814 року b) 5 квітня 1847 року c) 5 квітня 1874 року d) 22 травня 1861 року 7) Коли і під якою назваю вперше вийшла збірка поезій Т. Шевченка? a) 1838; "Причинна" b) 1840; "Кобзар" c) 1841; "Гайдамаки" 8) Як називалася збірка творів Шевченка, написаних на засланні потайки із саморобних маленьких зшитків? a) "Захалявна книжечка" b) "Таємні дописи" c) "Секретні вІрші" 9) 25 грудня 1845 року, дуже захворівши, Т. Шевченко написав поезію... a) "Думи мої, думи мої..." b) "Причинна" c) "Заповіт" d) "Садок вишневий коло хати..." 10) Коли Шевченка було звільнено із заслання? a) 1843 року b) 1847 року c) 1857 року d) 1860 року 11) Борітеся - поборете, Вам Бог помагає! За вас правда, за вас слава І воля святая! Ця фраза як ніколи актуальна із поеми ... a) "Катерина" b) "Наймичка" c) "Сон" d) "Кавказ" 12) У якому році Академія мистецтв присвоїла Т. Шевченку звання академіка мистецтв? a) 1947 рік b) 1857 c) 1860 d) 1861 13) Єдиний драматичний твір у доробку Т. Шевченка. a) "Гайдамаки" b) "Назар Стодоля" c) "Жудожник" d) "Наймичка" 14) По діброві вітер виє, Гуляє по полю, Край дороги гне ... , до самого долу. Такими словами починається балада. a) "Катерина" b) "Тополя" c) "Наймичка" d) "Кавказ"

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко

# data[].attributes.attachment_link.description
Вікторина із зображеннями - Зображення повільно розкриваються. Натисніть, як тільки будете готові відповісти на питання.

# data[].attributes.headline
Чай із ромом чи ром із

# data[].attributes.body
Чай із ромом чи ром із чаєм — що полюбляв пити Тарас Григорович.

«Джерело натхнення» – так Шевченко називав чай із самовара. Однак у чай він любив додавати ром, до того ж у такій кількості, що його друзі жартували: мовляв, Тарас п'є не чай із ромом, а ром із чаєм. Історик Микола Костомаров згадував, що за довгими вечірніми розмовами Тарас міг випити з десяток склянок такого коктейлю, але дійсно п’яним він бачив поета лише одного разу.

Але і каву Тарас Григорович теж любив. Захопився нею в Академії мистецтв — кава піднімала тонус і підтримувала працездатність студентів-художників. Найбільше полюбляв каву по-віденськи: не міцну, зі збитими вершками.

Але й міцнішими напоями любив почастуватися Тарас Григорович. Зокрема він полюбляв лафіт (популярне на той час червоне вино), чихир, джаксон, лікер, різні наливки: вистоялка, слив’янка, вишнівка, лимонівка, англійський портер «Браунстут Берклей Перкенс і компанія», італійське лакріма-крісті, яке пили під макарони і стофатто, джин, вина херес й мадера, горілка, «стуканець», пиво (класичний портер), мед, квас, шампанське для особливо урочистих подій.

Однак, треба зауважити, що Шевченко завжди знав міру. Як вказував у своїх спогадах приятель Кобзаря, Федір Лазаревський: «Кожен келих «робив його більш розслабленим й надихав, повідомляв більше задушевності й неуявної чарівності, але душа його завжди знала міру».

# data[].attributes.headline
Кобзар полюбляв справж

# data[].attributes.body
Кобзар полюбляв справжній український борщ, а у снах до нього з`являлись вареники

«Улюбленою його їжею був справжній український борщ, «затертий пшонцем і затовчений старим салом», вареники з сиром з грубої гречаної муки та такі ж самі галушки», — вказує у своїх спогадах про Кобзаря письменниця Стефанія Крапівіна.

У Києві, у родичів, частували Шевченка пісним борщем із сушеними карасями зі свіжою капустою та якимись особливими приправами й пшоняною кашею, яка була зварена на раковій юшці та посипана свіжим кропом. «Після цього декілька разів за бажанням Шевченка, — за словами Афанасьєва-Чужбинського, — ми ходили обідати в пісні дні до старих, тільки бувало, я заздалегідь попереджу тітоньку, і пісний борщ виходив якнайкраще».

Тарас Шевченко добре знався і на рибних стравах. «Лящі дніпрові», карасі сушені або «засмажені зі сметаною», судак і щука, «міцно приправлена перцем», згадуються в його творах, листах і «Щоденнику».

Неможливо перерахувати всі страви, що згадує Тарас Григорович у своїх творах: устриці, «кав’яр» (ікра), крес-салат, спаржа, духмяний «огурешник», смажена качка з яблуками, гуска, смажена з капустою, порося фаршироване «з бабою», пиріжки з цибулею та грибами («просто геніальні!»), котлети, баранина, «кебаб», кренделі, бублики, смажена індичка, курчата, вестфальська ковбаса (особливо з гірчицею), «бефстек», холодна телятина і, звичайно, ж сало та домашня ковбаса.

Любив Шевченко вареники й пельмені. У листі до Кухаренка від 31 січня 1843 року з Петербурга він писав: «Як будете ви мені розказувать про вареники та проче, то я вас так вилаю, як батька рідного не лаяв. Бо проклятуща ота страва, що ви розказували, неділь зо три снилась. Тілько що очі заплющу, вареник так, так тобі і лізе в очі…»

З фруктів Тарас Григорович любив сливи та кавуни, а з овочів: часник, цибулю, огірки (свіжі й солоні), а особливо молоду редьку.

А взагалі, Кобзар дуже любив і сам пригощати, особливо дітей і звичайно ж солодощами. От як про це пише у своїй статті «Несколько слов о Тарасе Шевченко» Крапівіна: «Як його не відмовляли, але в наступну за тим неділю, він побажав улаштувати «знатний» бенкет для всієї навколишньої дітвори, а дітвори було в нього знайомої мало не півсотні. Сам вибрався до міста на ринок і повернувся звідтіль, таки пішки, й так навантажившися великими й малими вузлами та пакунками з різними ласощами та цяцьками, що ледве приплетався до ґаночка, увесь спотілий і запорошений..., проте, веселий і вдоволений з наступного свята... По обіді з'явилася договорена перекупка з ручним візком, в якому були яблука, груші, пряники, бублики та рум'яні «закордонні» булочки, - й бенкет бучно відбувся на вигоні...».

А яка страва з тих, що полюбляв Тарас Григорович вам смакує найбільше? Чи приходять вам вареники у снах, пишіть у коментарях до цього допису.

# data[].attributes.headline
Шевченко міг би стати 

# data[].attributes.body
Шевченко міг би стати й відомим музикантом

Знаємо про Шевченка-поета - автора пророчих філософських творів, знаємо Шевченка-художника, тонкого і майстерного митця, але існує і третє втілення митця - Шевченко-музикант.

По перше, він був освіченою людиною в музичній справі та мав широке коло смаків: дуже любив Гайдна, Моцарта і Бетховена, постійно до них звертався. Обожнював Шопена, Мендельсона. Дуже добре знав тогочасних віртуозів: Паганіні, Серве, В’єтана, в його творах згадуються десятки прізвищ. Все це говорить про те, що Шевченко — інтелігент надзвичайно високого художньому смаку. Щоденники Тараса Шевченка дуже багаті на музичні судження. Він часто звертається до віденських класиків. І, звичайно, ідеалом гармонії завжди залишався Вольфганг Амадей Моцарт. Фрагмент із записів Шевченка за 1957 рік: «Я почув, як маленький оркестрик грає увертюру до опери Моцарта. Це така чудова музика, що мені здається, її не можна заграти недобре, вона завжди звучить божественно».

У петербурзькому середовищі він спілкувався з відомими музикантами. Велика дружба пов’язувала його з видатним українським співаком Семеном Гулаком-Артемовським. Останній навіть присвятив Шевченку власну пісню «Стоїть явір над водою». Василь Барвінський у своїй статті згадує й думку Пилипа Козицького, що «Шевченко своїм знайомством з кращими зразками загальноєвропейського мистецтва в різних його галузях і стилях досягає рівня фахівця музики».

По друге, Шевченко дуже гарно співав. Перший ректор Київського університету Михайло Максимович згадував, що Тарас був співаком із чудовим голосом. "Якби не широка обдарованість як літератора та живописця, Шевченко був би світовим співаком", - говорив він.

Стверджують, що Шевченко мав добрий музикальний слух і приємний голос – «баритон з високими теноровими нотами» оксамитового тембру, дуже любив співати і, за свідченням сучасників, «завжди вкладав всю силу у своє виконання народних пісень».

За переказами: «Шевченко дуже любив народні пісні, знав їх без ліку і переймав з одного разу: аби де почув нову пісню, одразу візьме її на голос і всю її знає».

Можливо саме через те твори Шевченка такі мелодійні, що прямо просяться стати піснями. Зокрема першим українським композитором, який свідомо підійшов до музичного втілення поезії Шевченка, став Микола Лисенко. Композитор написав цикл творів «Музика до «Кобзаря», який містить 87 творів різних жанрів і форм. На вірші Шевченка Лисенко створив також 56 романсів, 19 хорів, 9 вокальних ансамблів і 3 кантати.

А який ваш улюблений твір Кобзаря, що був покладений на музику?

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.title
Кобзартест: 15 запитань для перевірки, чи добре ви знаєте Шевченка | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
"Нова українська школа" зібрала кілька цікавих фактів у тест, який допоможе зацікавити постаттю Кобзаря

# data[].attributes.headline
 Про рід Тараса Григор

# data[].attributes.body
Про рід Тараса Григоровича

Предки Шевченка були козаками – несли службу у війську запорізькому та були учасниками визвольних війн та повстань.

За згадками родичів Тараса, прадід Андрій Безрідний - був вихідцем з низового козацтва, який із Запорізької Січі переїхав у Керелівку (зараз Шевченкове, інша назва села - Кирилівка). Згодом одружився на Єфросинії Іванівні Шевчисі.

Так у Керелівці з'явилася сім'я Шевченків. Згодом пара народила трьох синів Олексу, Кіндрата та Івана. Іван був одружений тричі, мав восьмеро дітей. Один з його синів - Григорій - і був батьком Тараса Шевченка.

Сам же дід Іван був грамотним селянином — умів читати й писати, знав багато цікавих історій. Тож маленький Тарас полюбляв проводити з ним багато часу, зростаючи під впливом розповідей про Коліївщину, козаччину та народних героїв — Залізняка й Гонту.

По лінії ж матері Тараса предками були Яким і Параска Бойки, що проживали в сусідньому селі Моринці, але походили з бойків Прикарпаття.

Батьки майбутнього поета були кріпаками у поміщика Енгельгарда. Коли вони одружилися, то Григорію було 21 рік, а Катерині – 19.

У свою чергу варто зазначити, що Тарас Шевченко народився не в заможній сім’ї, але й не у бідній. Хоча батько поета і був кріпаком, він був також чумаком та стельмахом, а один із дідів матері мав пасіку з кузнею. Така діяльність допомагала заробляти достатньо грошей для нормального життя. Тим не менш, із п’яти дітей у сім’ї Тарас був єдиним, хто здобув шкільну освіту та був грамотним. Він навіть трохи підпрацьовував - свої перші гроші майбутній поет заробив, відспівуючи небіжчиків у ролі помічника священика.

Тарас Шевченко ніколи не був одруженим і не мав дітей, але це не означає, що поет не мав нащадків. У нього було 23 племінника і близько 90 внучатих племінників. Дослідники налічують понад 1300 нащадків братів та сестер Тараса, у багатьох із яких була цікава доля.

Так, його небіж Йосип Шевченко став активним учасником російсько-турецької війни та героєм Болгарії. Внучатий племінник Олег Лундстрем був керівником джазового оркестру в Китаї. Онук сестри Шевченка Катерини Фотій Красицький також став художником. Він видав перший художньо-методичний підручник українською мовою "Рисування та малювання".

# data[].attributes.headline
 Шевченко в ци

# data[].attributes.body
Шевченко в цифрах

За даними «Формулярного списку про службу лінійного Оренбурзького батальйону №1» за 1853 рік зріст Тараса Григоровича складав 164 сантиметри.

Тарас Григорович Шевченко помер досить рано, проживши всього 47 років. Із них 24 роки митець був кріпаком. Ще 11 років перебував на військовій службі, у засланні або ж під слідством. І протягом свого недовгого (за сучасними мірками) життя лише 12 років він був відносно вільною людиною.

Протягом кількох десятиліть він мешкав у великих містах: 1,5 роки митець жив у Вільнюсі, а згодом ще 17 – у Петербурзі і лише 15 років за все життя провів в Україні.

Пан Енгельгардт погодився відпустити Шевченка за 2500 рублів на той час ця сума була еквівалентна 45 кілограмам чистого срібла.

У своїй збірці «Кобзар» поет згадує слово «калина» 385 разів, слова «Україна» і «український» - 269 разів, натомість слова «Бог», «Божий», «Господь», «Господній», «Ісус», «Христос» та «Христів» уживаються в поезії Шевченка 1281 раз.

Він написав 237 віршованих, 11 прозових та 2 драматичних твори. Також всього до сьогодення дійшли 835 картин та малюнків Тараса Шевченка в оригіналах і частково в гравюрах на металі й дереві. Також до нас дійшло 11 автопортретів Шевченка. Крім того, відомо про 278 втрачених або не знайдених робіт.

В Україні існує 25 варіацій назв міст, селищ та сіл, присвячених Шевченкові: Тарасівка, Шевченкове, Тарасівці, Тарасо-Григорівка, Кобзар тощо. В цілому ім’я митця мають 352 населених пункти.

1384 – стільки пам’ятників Кобзарю встановлено в світі. З них в Україні налічується 1256 монументів, і ще 128 – в 35 країнах світу — Бразилії, США, Китаї тощо.

Зацікавили вас?