# data[].attributes.headline
Kritik ved Gottfredson og Hirschis teori

# data[].attributes.subject
Kritik ved Gottfredson og Hirschis teori

# data[].attributes.body
- Teorien er for generel - passer bedre med den type kriminalitet, der er impulsiv og ikke særlig planlagt
- Tager ikke hensyn til kriminalitet som kræver mere planlægning og dermed højere selvkontrol
- Overser den bredere kontekst eksempelvis hvad betyder forholdet til jævnaldrene børn eller hvad betyder det at vokse op under fattige vilkår - forskning viser sammenhæng mellem social klasse og kriminalitet
- Modsvar til kritik: Ikke alle mennesker der lever under socialt dårlige vilkår bliver kriminelle - hvad adskiller dem?

# data[].attributes.headline
Fravær af selvkontrol - en teori om kriminalitet: 

# data[].attributes.subject
Fravær af selvkontrol - en teori om kriminalitet: 

# data[].attributes.body
Teori af kriminologer Michael Gottfredson og Travis Harschi. Teorien præsenteres i bogen: "A Generel Theory of Crime".
TEORIEN: Mennesker der begår kriminalitet, har det tilfælles, at de har lav selvkontrol.

# data[].attributes.body
Sproget styrer vores opfattelse af omverdenen. Handlinger kan gøres neutrale ved brug af neutralt ordsprog.
Eksempelvis når:
- Civile mennesker bliver dræbt under en mission bliver det kaldt "sideordnet skade" eller "collateral damage"
- De tyske nazister brugte også andre ord for deres handlinger som dem der oprettede udryddelseslejrene blev kaldt "stiftelsen"
- Eller transportafvikling som blev brugt om den proces, hvor jøder blev drevet fra toget gennem lejren til gaskamrene.

Sproget styrer derfor vores måde at retfærdiggøre handlinger på, og at få omverdenen til at se neutralt på onde handlinger.

# data[].attributes.body
Retfærdigørelse af vores handlinger kan også ske ved frakobling gennem fordelagtige sammenligninger

Hvis man sammenligner det man gør med noget værre andre har gjordt, kan man få indtrykket af at det onde man selv gør, ikke er så slemt igen.

Altså jo mere forfærdelige og grusomme andres handlinger er, jo mere kan man føle at ens egne er retfærdiggjort

# data[].attributes.body
Overbevisning om, at vores handlinger (ekstreme, brutale, lede i højere eller mindre grad) kan retfærdiggøres.  Et eksempel på frakobling gennem moralsk retfærdiggørelse er f.eks. 2.verdenskrig hvor "de racehygiejniske teorier, som vi har set, netop det der gjorde jødeudryddelserne til en rigtig og nødvendig sag for mange mennesker."

# data[].attributes.body
Opdragelse

Der kan mangle omsorg og følelsesmæssig tilknytning til barnet.

Der kan mangle tid og energi til at holde øje med barnet.

Der kan mangle opmærksomhed på afvigende adfærd.

Der kan mangle vilje til at sanktionere den afvigende adfærd.

Arv:

Til den mangelfulde opdragelse og som forklaring på den lave selvkontrol, peger Gottfredson og Hirschi desuden på, at medfødte træk også spiller ind. Her nævner de lav intelligens, hyperaktivitet og risikovillighed.

Ingen er dog født kriminelle, men at medfødte forskelle kan være med til at påvirke den måde, forældrene behandler barnet på.

# data[].attributes.body
Spørgsmålet er imidlertid om Lorenz' analogi mellem dyr og mennesker holder, og om mennesker virkelig er i besiddelse af en spontan aggression.

Fangeskabs analogien kan ligeså godt skyldes frustrationer

I dag stiller mange evolutionspsykologer da også spørgsmålstegn ved den spontane aggression.

Mennesker er disponerede til at kunne udvise aggressiv adfærd.

Vi benytter dog ikke aggressiv adfærd instinktivt i bestemte situationer, sådan som dyrene gør, og aggression udløses ikke af bestemte artsspecifikke stimuli.

Intet tyder som sådan overbevisende på, at der er tale om en spontan aggression.

I stedet skelner man ofte mellem to andre former for aggression.

Den første er den reaktive aggression, der udløses af frustrationer.

Det kan være :

et mål, man er forhindret i at nå,

mennesker (man synes) der fornærmer én

mennesker (man oplever) der tager noget fra én.

Som regel er den reaktive aggression forbundet med stærke aggressive følelser, og står rent biologisk i tæt forbindelse med den såkaldte kamp/flugt-reaktion.

Den anden form er den instrumentelle aggression, der benyttes til bevidst og aktivt at nå et mål.

Det kan f.eks. dreje sig om at man benytter aggressiv adfærd:

til at udkonkurrere andre,

til at få hævn over en person, man ikke bryder sig om

til at forhindre andre i at nå deres mål.

Denne form for aggression er ofte langt mere planlagt end den reaktive aggression, og den kan til tider komme til udtryk som en skjult eller fordækt form for aggression.

Man kan desuden tale om en sadistisk aggression, der dog ofte placeres under den instrumentelle aggression.

Ved den sadistiske aggression kan målet være:

en seksuel nydelse

en lyst ved at se andre lide

at have kontrollen over et andet menneske.

Endelig kan man tale om forskudt aggression eller forskudt vrede, hvor aggressionerne forskydes fra en person eller situation til en anden.

Den forskudte aggression kan imidlertid både dukke op som reaktiv, instrumentel og for den sags skyld også som sadistisk aggression.

# data[].attributes.body
I 1963 udgiver etologen og dyreforskeren Konrad Lorenz (1903-1989) bogen "on aggression"

han argumenterer for, at der bag menneskets ondskab gemmer sig en medfødt og spontan aggressionsdrift.

Driften er ikke i sig selv ond og kan være gavnlig og nødvendig for mennesket. Er grundlæggende en artsbevarende funktion.

Konrad Lorenz forsøger i "on aggression" at bevise sin tese ved hjælp af analogier til dyrelivet.

bevare sit territorie (hunner)

Den er med til at beskytte og regulere det sociale liv i flokken, og den har dermed en livsvigtig artsbevarende funktion.

Alligevel er aggressionsdriften farlig, siger Lorenz.

Det er den, fordi den spontant søger udløsning, og det er den især, når udløsningen opdæmmes og ikke kan finde tilfredsstillelse ad normale kanaler.

Aggressionsdriften er ifølge Lorenz en energi, der flyder konstant i organismen.

Anvendes den ikke, men opdæmmes, får den, når den endelig udløses, karakter af en uhensigtsmæssig eller formålsløs aggression, der ikke længere fungerer artsbevarende, men tværtimod kan blive farlig for arten.

et lille eksempel:

Hos Cichlider i fangenskab, som danner par, kan det f.eks. let føre til mord på ægtefællen, når den aggression, der under normale omstændigheder skulle bruges til at forsvare territoriet, opdæmmes.

Lorenz mener at kunne iagttage den samme adfærd hos mennesker i krigsfangenskab, der helt er henvist til hinanden og forhindret i at komme i strid med andre.

På et langt mere alvorligt område frygter Lorenz også farerne ved den spontane aggression, når han tænker på, hvilke kampmidler mennesker har fået i hænderne i løbet af det tyvende århundrede

# data[].attributes.body
Frakobling gennem ansvarsfralæggelse (gerningsmænd)

- Ved at placere årsagerne til eller ansvaret for handlingerne hos en autoritet, fx: Milgrams eksperiment.

- Ved at placere ansvaret for handlingerne i en større gruppe. "Når alle er ansvarlige, føler ingen sig ansvarlig"

- Ved, at man opdeler en skadelig handling i mange små bureaukratiske eller specialiserede processer > altså at man kun udfører en lille del af handlingen

- Ved, at man peger på ofrene og mener, at de selv er skyld i de overgreb, de er blevet udsat for.

Frakobling gennem ignorering eller fordrejning af konsekvenserne (distancering) (handling)

Det er lettere at skade nogen, når deres smerte ikke er synlig for en

Eksempler:

1. Milgram viste netop i sit lydighedseksperiment, hvordan forsøgspersonerne blev mest følelsesmæssigt berørt, når de rent fysisk og mest direkte blev konfronteret med ofrenes smerte.

2. Billedet af en lille Napalm-forbrændt pige, der gik verden rundt under Vietnamkrigen, gjorde således langt mere for at vende den amerikanske befolkning mod krigen end talrige reporter og avisartikler (ill. 24.10).

Frakobling gennem dehumanisering (ofre)

Vi har svær ved at skade mennesker vi identificerer os med. Hvis man derimod opfatter dem som mindreværdige væsner, der mangler alle de menneskelige kvaliteter, man selv har, kan man bedre koble moralen fra. Derved bliver det nemmere at være ond overfor dem.

Man kan også opfatte dem som sindssyge, farlige, dæmoniske osv. Det skaber en "os" og "dem" opfattelse.
Dette kan forstærkes gennem deindividualiersingen af en gruppe. Det som skete under 2. Verdenskrig med jøderne.

Ifølge Bandura (1990) opfører vi os empatisk overfor mennesker vi identificerer os med. Omvendt kan vi behandle folk vi ikke identificerer os med helt uden empati. Bandura mener derved at mennesker empati danner grundlag for deres moral.

Det er vigtigt for en gerningsmand at holde fysisk og psykisk afstand til sit offer for at beholde det negative billede af vedkommende. Dannes en kontakt vil gerningsmanden identificere sig med offeret og miste den empatiske og moralske frakobling.

Eskaleringen og rutiniseringen med til at svække medfølelse til ofrene + man vænner sig til volden