# data[].attributes.body
Erika bevilacqua

Que es?
es la coloración azulada de la piel debida a una oxigenación insuficiente de la sangre.

que tipos hay?
la cianosis se divide en dos tipos principales.
la central:se produce al rededor de el corazón,labios,sistema nervioso central, sistema respiratorio y en la sangre
la periferica: se produce en las extremidades del cuerpo manos, orejas,nariz,pies..

que causas la producen?
usualmente debida a la presencia de concentraciones iguales o mayores a 5 g/dL de hemoglobina sin oxígeno en los vasos sanguíneos cerca de la superficie de la piel

tratamiento?
estos son algunos de los tratamientos para la cianosis.
líquidos intravenosos
cirugía
oxigenación de la sangre
....

# data[].attributes.body
Rossana Diaz

# data[].attributes.body
Hamza Belhaima

Que es?

La tos es un mecanisme de defensa del nostre organisme enfront d'agents externs, es a dir, la tos actua com a aliada del nostre sistema per aclarir les vies respiratòries, per exemple de partícules de pols o altres cossos estranys, expulsant cap a l'exterior a través de gran quantitat d'aire des dels pulmons.
¿Qué tan pronto aparecen los síntomas?

Com es classificà? Quines causes la produeixen?

La tos per inflamació, la tos per a estímuls ambientals. Els canvis bruscos de la temperatura, el tabaquisme.

Tractament?

El tractament de la tos depèn del tipus d'aquesta i de la seva funció, ja que pot ser símptoma d'una malaltia o un mecanisme de reacció.

# data[].attributes.body
Marta Ballester

QUÈ ÉS?
La dispnea és una dificultat respiratòria que se sol traduir en falta d'aire . Deriva en una sensació  subjectiva de malestar que sovint s'origina en una respiració deficient, englobant sensacions qualitatives diferents variables en intensitat.

QUINES CAUSES LA PRODUEIXEN?

La dificultat respiratòria té moltes causes diferents, per exemple, una obstrucció dels conductes del nas, la boca o la gola pot portar a que es presenti dificultat respiratòria. La cardiopatia pot causar dispnea si el cor és incapaç de bombar suficient sang per subministrar oxigen a el cos.

TRACTAMENT

Companyia tranquil·litzadora.
Tècniques de relaxació i exercici sobre el control de respiracions.
Diazepam oral o sublingual (absorció més ràpida): 2 a 10 mg.

PREGUNTA
La dispnea pot aparèixer per un problema cardiac?

# data[].attributes.body
Què és? Anomenem febre a l'augment de la temperatura corporal.La febre és un signe, ja que es pot mesurar en comparació a la teva pròpia temperatura o per a ser més exactes, amb un termòmetre.

Com es classifica? Es considera temperatura normal 36 °C. Aquesta xifra serveix igual per a nens que per a adults, encara que, depenent d'algunes variables, també són valors normals entre 35 i 37,5 °C. Des d'un punt de vista formal es parla de febre quan la temperatura és superior a 37,7 °C, i de febre alta quan passa dels 40 °C.

Quines causes la produeixen?Generalment el nostre cervell té un termòstat de control que s’activa per evitar perdre calor quan la temperatura exterior descendeix. No obstant això, de vegades es veu envaït per patògens que provoquen que la temperatura sobrepassi els marges normals. La majoria de les vegades la febre es desencadena per infeccions provocades per microorganismes (bacteris, virus o fongs). En altres casos, algunes malalties amb inflamació o alguns medicaments també poden originar alteracions en l’organisme i provocar febre.

Tractament?

Per combatre la febre, és suficient amb guardar repòs i prendre líquids en abundància per evitar la deshidratació. En casos on la febre és elevada o persisteix durant moltes hores o dies, es recomana:

una temperatura ambienti d’entre 21 i 22 graus

evitar l’excés d’abric en el llit

usar robes lleugeres per facilitar la pèrdua de calor

mantenir les mucoses humides i netes

dieta tova

Ocasionalment, també es recomana prendre banys amb aigua tèbia o temperada. Sobretot, evitar banys d’aigua freda perquè la vasoconstricció

Per baixar la temperatura i alleujar les molèsties de la febre, podem recórrer a fàrmacs. Els més recomanables són els anti-inflamatoris no asteroïdeus, que al seu torn són antitèrmics. En aquest grup de fàrmacs els més utilitzats són l’àcid acetilsalicílic o el paracetamol.que es produeix impedeix la pèrdua de calor.

Pregunta:

La febre alta provoca convulsions V/F

# data[].attributes.body
Bouchra Chandouri

1. Què és? Símptoma

2. Quins tipus hi ha? Quines causes la produeixen?

1. Dolor agudo:  es intenso, se presenta rápidamente, y dura relativamente poco tiempo.

2. Dolor crónico: es el que persiste o se repite en un período > 3 meses, persiste > 1 mes después de la resolución de una lesión tisular aguda o acompaña una lesión que no cicatriza.

3. Tractament? Los analgésicos opiáceos y no opiáceos son los fármacos principales utilizados para tratar el dolor.

4. Afegeix una fotografia.

5. Fes una pregunta tipus test o veritat/Fals als teus companys.

El dolor se pot fer crònic.

És fals o veritat

# data[].attributes.body
UD2- L´ANOREXIA 

Que es l´anorexia?
Es un trastorn  de conducta alimentaria (TAC). La perdua de l´apetit consisteix en la falta de gana; una persona amb anorexia no te deitjos de menjar. 

QUINS TIPUS HI HA? QUINES CAUSES LA PRODUEIXEN?

causas anorexia en general: no es troba cap causa fisica.Les emocions com la tristesa,la depressió, estres sobretot o una aflicció poden poden portar a la perdua de l´apetit. Peró generalment hi han 2:

Tipus restrictiu:Es caracteritza per una pèrdua de pes significativa mitjançant una dieta restrictiva, dejuni o pràctica excessiva d'exercici físic, i una gran autodisciplina, restringint la quantitat de menjar ingerit, les calories i sobretot evitant la ingesta d'aliments alts en sucre o greixos. Es consumeixen menys calories que les necessàries per mantneir un pes adequat, sent una forma clara d'autoinanición.

L´anorexia nerviosa:és un trastorn de l'alimentació que es caracteritza pel pes corporal anormalment baix, la por intensa a augmentar de pes i la percepció distorsionada del pes. Per a les persones amb anorèxia, és molt important controlar el seu pes i la seva figura corporal, i fan tot tipus de sacrificis que solen interferir en la seva vida de forma significativa.

TRACTAMENT?
         El tractament per l'anorèxia sol dur a terme mitjançant un abordatge en equip, que inclou metges, professionals de salut mental i dietistes, tots amb experiència en trastorns de l'alimentació. La teràpia permanent i l'educació sobre nutrició són molt importants per a la recuperació contínua.



CREIEU QUE L´ANOREIXA ÉS POT CURAR?
Tanto la anorexia como la bulimia son dos problemas importantes pero que se pueden curar, no obstante, no todos los casos se recuperan, siendo fundamental iniciar el tratamiento lo antes posible.

Lo importante es iniciar el tratamiento en cuanto aparecen los primeros síntomas, no esperar a que el estado físico sea grave y ya sea necesaria la hospitalización.

No hay una cura milagrosa, el primer paso es que la persona afectada reconozca que tiene un problema y que necesita ayuda.

# data[].attributes.body
Ainara Diaz

# data[].attributes.body
DISFÀGIA

La disfàgia es un símptoma, els pacients que tenen aquet símptoma tenen dificultat d’empassar els aliments sòlids o líquids de la boca fins a l’estómac.

N’hi ha de 2 tipus:

La disfàgia orofaríngia és la que s'origina a la zona de la faringe, dificultant el pas d'aliments sòlids i líquids des del primer moment de l’procés deglutori. Els casos greus podrien patir de constant aspiració amb el que els aliments passarien cap a la tràquea.

Les causes que la produeixen son:

·         Malalties que afectin directament la faringe o la cavitat bucal, com ara la faringitis, l'amigdalitis i la candidiasi.

·         Diverticle faringi, en aquest cas es forma una bossa sobre l'esòfag, recollint partícules d'aliments sòlids que a curt termini comencen a crear dificultats per empassar, incloent a més atacs de tos, mal alè i regurgitació d'aliments.

·         Condicions neurològiques de múltiples tipus, des de la malaltia de Parkinson i esclerosi múltiple a vessaments cerebrals i lesions.

·         Càncer i tumors a la zona de la faringe.

El segon tipus és la disfàgia esofàgica. En aquest cas, el procés deglutori aconsegueix portar els aliments sòlids i líquids més enllà de la faringe, però les dificultats apareixen mentre aquests baixen per l'esòfag. En casos greus, pot haver vòmit constant que impossibiliti completament la nutrició.

Les causes que la produeixen son:

·         Hèrnia diafragmàtica, també coneguda com hèrnia de hiat o hiatal.

·         Diferents condicions que afecten directament o tenen relació amb l'esòfag, com ara la acalàsia, espasmes esofàgics, reflux gastroesofàgic, estenosi, esofagitis eosinofílica i esclerodèrmia.

·         Funció inadequada de l'anell esofàgic.

·         Càncer i tumors a la zona de l'estómac i esòfag.

·         La radioteràpia per tractar tumors, sent un tractament que pot causar la inflamació, cicatrització i estenosi de l'esòfag.

El tractament depèn de la causa que l’ha originat, a la Disfàgia orofaríngia el metge pot derivar-te un logopeda o a un terapeuta de la deglució i el tractament seria el següent:
Exercicis d'aprenentatge. Certs exercicis que poden ajudar a coordinar els músculs que s'utilitzen per empassar o a tornar a estimular els nervis que provoquen el reflex de la deglució.

Aprendre tècniques de deglució. Serveix per  aprendre maneres de col·locar els aliments a la boca o de posicionar el cos i el cap perquè et sigui més fàcil empassar.

En el cas de la disfàgia esofàgica els tractaments serien els següents:

Dilatació esofàgica. Serveix per a quan un pacient te un esfínter esofàgic o una estenosi esofàgica, el metge pot utilitzar un endoscopi amb un globus especial connectat per estirar i expandir suaument l'ample de l'esòfag, o introduir un o més tubs flexibles per estirar l'esòfag

Cirurgia. Serveix per tumors esofàgics

Medicaments. Serveixen per reduir la dificultat per empassar
PREGUNTA:
La disfàgia orofaríngia i la disfàgia esofàgica son els dos tipus que hi ha? V/F

# data[].attributes.body
TREMOLOR
1- Què és?
Els tremolors són moviments  involuntaris i rítmics de grups musculars recíprocs, antagònics, que afecten sovint a les mans, al cap,a la cara, les cordes vocals, el  o les cames. El diagnòstic és clínic. El tractament depèn de la causa i tipus de tremolor.

Els tremolors tenen múltiples causes que poden trobar-se en malalties neurològiques com el Parkinson, fàrmacs, malalties sistèmiques com l'esclerosi múltiple, metabòliques i malalties psiquiàtriques.

TIPUS
Els tremolors poden ser:

Normals (fisiològics)
Anòmals (patològics), provocats per trastorns, fàrmacs o drogues
En general, els tremolors es classifiquen en funció de la seva aparició:

Tremolor en repòs: passa sobretot quan la persona està en repòs
Tremolor en acció:  quan una part de el cos es mou de forma voluntària.
Els tremolors en acció són:

Tremolor intencional: es desencadena pel moviment cap a un objectiu (per exemple, per arribar a un got)
Tremolor cinètic: apareix a la fi d'un moviment cap a un objectiu
Tremolor postural: es desencadena mantenint una extremitat estirada en una posició concreta.

# data[].attributes.body
És  descriure com un  àmplia gamma de sensacions, com l'esvaïment, l'acrobàcia, la debilitat o la inestabilitat. Marejos que crea la falsa sensació que tu o l'entorn està girant o movent-se es coneix com vertigen.
Els marejos son una de les causes més comunes que els adults visiten el seu metge. Marejos freqüents o marejos constants poden afectar significativament la seva vida. Però el mareig poques vegades és signes d'un trastorn que amenaça la vida.
El tractament del mareig depèn de la causa i els símptomes. Normalment és eficaç, però el problema pot tornar.

CAUSES:
Marejos pot ser degut a nombroses causes possibles, com ara trastorns de l'oïda interna, malaltia del moviment, i efectes de medicació. De vegades són causats per un trastorn de salut base, com ara mala circulació, infecció o lesió.

Problemas en l'oida interna a causa de marejos:
El sentit de l'equilibri depèn de l'entrada combinada de les diferents parts del teu sistema sensorial. Aquestes inclouen:

- Els ulls: Els quals t'ajuden a determinar on està el teu cos en l'espai i com es mou.
- Els nervis sensorials: Els quals envien missatges al teu cervell sobre els moviments i les posicions de el cos.
- L'oïda interna: El qual alberga sensors que ajuden a detectar la gravetat i el moviment cap endavant i cap enrere
Amb els trastorns de l'oïda interna, el teu cervell rep senyals de l'oïda interna que no són consistents amb el que reben els ulls i nervis sensorials. El vertigen és el que es produeix mentre el cervell treballa per ordenar la desorientació.

Vertigen postural paroxístic benigne. Aquest trastorn causa una sensació intensa i breu però falsa que estàs girant o movent-te. Aquests episodis els desencadena un canvi ràpid de el moviment del cap, com quan et dones volta al llit, et poses de peu o experimentes un cop al cap. I lvértigo postural paroxístic benigne és la causa més comuna de vertigen.
Infecció. Una infecció viral de l'nervi vestibular, anomenada neuritis vestibular, pot causar vertigen intens i constant. Si també tens una pèrdua auditiva sobtada, pots patir laberintitis.
Malaltia de Ménière. Aquesta malaltia implica l'acumulació excessiva de líquid en l'oïda interna. Es caracteritza per episodis sobtats de vertigen que duren per diverses hores. També pots experimentar pèrdua d'audició fluctuant, brunzit a l'orella i la sensació d'oïda tapat.
Migranya. Les persones que pateixen migranyes poden tenir episodis de vertigen o altres tipus de marejos, fins i tot quan no tenen mal de cap intens. Aquests episodis de vertigen poden durar minuts o hores i poden associar-se amb mal de cap i sensibilitat a la llum i al soroll.

Altres causes dels marejos

Afeccions neurològiques. Alguns trastorns neurològics, per exemple, la malaltia de Parkinson i l'esclerosi múltiple, poden donar lloc a una pèrdua progressiva de l'equilibri.

Medicaments. Els marejos poden ser un efecte secundari d'alguns medicaments, com els medicaments contra les convulsions, els antidepressius, els sedants i tranquil·litzants. Particularment els medicaments per baixar la pressió arterial podrien causar desmais si disminueixen massa la pressió arterial.

Trastorns d'ansietat. Certs trastorns d'ansietat podrien causar atordiment o sensació de ensopiment, als quals sovint se'ls crida marejos. Aquests comprenen atacs de pànic i temor a sortir de casa o estar en espais grans a la intempèrie (agorafòbia).

Baixes concentracions de ferro (anèmia). Altres signes i símptomes que probablement es manifestin amb els marejos si tens anèmia inclouen fatiga, debilitat i pal·lidesa.

Nivell baix de glucosa a la sang (hipoglucèmia). Aquesta afecció generalment es manifesta en les persones amb diabetis que utilitzen insulina. Els marejos (atordiment) podrien estar acompanyats per sudoració i ansietat.

Intoxicació amb monòxid de carboni. Els símptomes de la intoxicació per monòxid de carboni solen descriure com símptomes semblants als de la grip i inclouen mal de cap, marejos, debilitat, malestar estomacal, vòmits, mal de pit i confusió.

Hipertèrmia i deshidratació. Si estàs en activitat en un clima calorós o si no beus suficients líquids, és probable que et sentis marejat a causa de l'augment de la temperatura corporal per sobre del normal (hipertèrmia) o a la deshidratació. Això és especialment cert si prens determinats medicaments per al cor.

TRACTAMENT
Els marejos sovint milloren sense tractament. En un parell de setmanes, el cos sol adaptar-se a qualsevol factor que els causi.
Si necessites tractament, el metge ho dissenyarà segons la causa de la malaltia i els teus símptomes.
MEDICAMENTS

Diürètics. Si tens la malaltia de Ménière, el metge et pot receptar diürètics. Això, juntament amb una dieta reduïda en sal, pot ajudar a reduir la freqüència de les teves episodis de marejos.

Medicaments que alleugen els marejos i les nàusees. El metge pot receptar medicaments per alleujar immediatament el vertigen, els marejos i les nàusees, inclosos antihistamínics i anticolinèrgics de venda amb recepta mèdica. Molts d'aquests medicaments causen somnolència.

Medicaments per a l'ansietat. El diazepam (Valium) i el alprazolam (Xanax) pertanyen a una classe de medicaments anomenats benzodiazepines, que poden causar addicció. També poden causar somnolència.

Medicaments preventius per a la migranya. Certs medicaments poden ajudar a prevenir els atacs de migranya.

TERÀPIA

Maniobres de posicionament del cap. Una tècnica anomenada reposicionament canalicular (o maniobra de Epley) sovint ajuda a alleujar el vertigen posicional paroxístic benigne més ràpid que si simplement s'espera fins que el vertigen passi. A aquesta tècnica la pot realitzar un metge, un audiòleg o un terapeuta físic i suposa maniobrar la posició del cap. Sol ser efectiva després d'un o dos tractaments. Abans de dur a terme aquest procediment, digues-li a l'professional metge si tens alguna malaltia al coll oa l'esquena, un despreniment de retina o problemes en els vasos sanguinis.

Teràpia d'equilibri. Pots aprendre exercicis específics per fer que el teu sistema d'equilibri sigui menys sensible a el moviment. Aquesta tècnica de teràpia física es diu rehabilitació vestibular. S'utilitza en persones amb vertigen ocasionat per trastorns de l'oïda interna, com neuritis vestibular.

Psicoteràpia. Aquest tipus de teràpia pot ajudar a les persones el vertigen està causat per trastorns d'ansietat.

Cirurgia o altres procediments

Injeccions. El metge pot injectar un antibiòtic denominat gentamicina en l'oïda interna per desactivar la funció de l'equilibri. L'oïda no afectat pren el control d'aquesta funció.

Extracció de l'òrgan sensorial de l'oïda interna. És un procediment que gairebé no es fa servir i que s'anomena laberintectomía. Inhabilita el laberint vestibular de l'oïda afectat. L'altre sentit pren el control de la funció de l'equilibri. Aquesta tècnica es pot utilitzar si tens una pèrdua de l'audició greu o si els marejos no han respost a altres tractaments.

El mareig te tractament definitiu ?  V/F

# data[].attributes.body
DIARREA
Es defineix com diarrea la deposició, tres o més vegades a el dia (o amb una freqüència més gran que la normal per a la persona) de femta soltes o líquides.

La diarrea és una condició que pot ser un símptoma d'una lesió, una malaltia, d'una al·lèrgia, de la intolerància a certs aliments (fructosa, lactosa), malalties produïdes pels aliments o excés de vitamina C i és acompanyada generalment de dolor abdominal , i sovint nàusees i vòmits.

Hi ha diversos aspectes que poden facilitar la transmissió de les malalties que la provoquen:
Infecció: La diarrea és un símptoma d'infeccions ocasionades per molt diversos organismes bacterians, virals i paràsits, la majoria dels quals es transmeten per aigua amb contaminació fecal. La infecció és més comú quan hi ha escassetat d'aigua neta per beure, cuinar i rentar. Les dues causes més comunes de malalties diarreiques són els rotavirus i el bacteri Escherichia coli.
Malnutrició: Els nens que la pateixen són més vulnerables a les malalties diarreiques. Al seu torn, cada episodi de diarrea empitjora el seu estat nutricional. La diarrea és la segona major causa mundial de malnutrició en nens menors de cinc anys.Q
Font d'aigua no segura: L'aigua contaminada amb femta humana procedents, per exemple, d'aigües residuals, fosses sèptiques o latrines, és particularment perillosa. La femta d'animals també contenen microorganismes capaços d'ocasionar malalties diarreiques.
Altres causes: Les malalties diarreiques poden també transmetre de persona a persona, en particular en condicions d'higiene personal deficient. Els aliments elaborats o emmagatzemats en condicions antihigièniques són una altra causa principal de diarrea. Els aliments poden contaminar-se per l'aigua de reg. També poden ocasionar malalties diarreiques el peix i marisc que no estan ben cuits.

El que és bo per curar la diarrea es  beure més líquids. Per ajudar a evitar la deshidratació, beure aigua, suc i brou. Evitar els aliments que poden agreujar la diarrea. Evitar els aliments grassos, amb alt contingut de fibra o molt condimentats.

Les malalties diarreiques són la segona major causa de mort de nens menors de cinc anys. Són malalties que es poden prevenir i tractar.

Tener diarrea significa 100% tener coronavirus.  V/F?

# data[].attributes.body
RESTRENYIMENT

Segons la OMS el restrenyiment és un trastorn caracteritzat per la dificultat d'evacuar, fent així menys de tres deposicions per setmana.
Segons la digestiologia catalana considera que existeix un restrenyiment quan apareixen dos o més símptomes següents en un 25% de les deposicions:
• Menys de tres deposicions per setmana
• Esforç excessiu en evacuar
• Femtes dures
• Sensació d’haver evacuat de forma incompleta
• Sensació de bloqueig o obstrucció
• Necessitat d'ajuda, com ara els supositoris o la lavativa per dur a terme la deposició.
El restrenyiment pot ser causats per diverses causes, entre elles:
• Les fisiològiques: Trastorns en el funcionament de l'intestí, obstruccions en el còlon, diabetis, la depressió i la demència
• Les relacionades amb l'estil de vida: Una Dieta pobra en fibres, una dieta baixa en calories i una vida sedentària amb falta d’activitat física.
Hi ha dos tipus de restrenyiments:
El restrenyiment primari on es diferencien algunes variants:
• Restrenyiment amb trànsit normal: El temps que s’inverteix en evacuar. És el més freqüent.
• Restrenyiment amb trànsit  lent: Ocasiona alteracions en la mobilitat del còlon.
• Restrenyiment amb dificultat expulsiva: Causat per anormalitats anatòmiques de la pelvis, del canal anal i del recte.
• Restrenyiment associat a patologies panintestinals complexes: Miopaties i neuropaties intestinals. Aquest pot portar fracasos en els tractaments.

I el restrenyiment secundari, que es degut al consum de certs medicaments, a malalties neurològiques, metabòliques, infeccioses i el càncer entre altres.

El restrenyiment si que té tractament, però aquest l'ha de determinar el metge degut a que cada restrenyiment és diferent, i cada persona el pateix d'una manera diferent, de manera que no hi ha un tractament comú, si no especialitzat per a cada persona que pateix restrenyiment. Poden ser exemples de tractaments augmentar les fibres alimentaries, els supositoris, l’augment de l'activitat física... en cas de que no hi hagi cap causa fisiològica. En cas de que hi hagi una causa fisiològica com ara una malaltia, el tractament passa a ser més complex.

El restrenyiment és més comú a les dones degut a les hormones femenines. Aquestes provoquen uns canvis clínics que és produeixen amb la menstruació, provocant la relaxació dels músculs del còlon donant a lloc la pèrdua de força per a realitzar la evacuació.
El restrenyiment afecta entre un 12 i 20% de la població espanyola, amb més freqüència a les dones.

Ara que ja saps més...
• Quines són les causes que poden ocasionar el restrenyiment?

# data[].attributes.body
HEMORRAGIES  Dani carbo CAI A grup1
Que es ?
Es cuan la sang d'arteries, venes o capil.lars deixa de circular pel seu medi natural de circulacó, i surt amb cuantitats considerables a mes cuantitat mes compromis vital.
Les hemorrages, si son externes o exterioritzades son facilment detectades ja qe son molt visible, a diferencia de si son hemorrages internes ja qe aqestea son dificils de detectar, i ens em de guiar  per signes i sintomes fora de l'ambit hospitalari, tindrem molta cura de la gent que ha sofert un fort traumatisme, ens ha de fer sospitar, els vomits, qe preguntin sempre el mateix, un abdomen dur en repos, la palides cutanea, el reompliment capil.lar superior a dos segons i en ambit hospitalari una hipotenció una taquicardia  un sincope unes heces molt oscures i pegalentes paregut al ( petroli ) i olor molt caracteristic.
Les hemorages internes generalment son mes complexes de detectar qe les externes i el factor temps a un gran sangrat es molt important.
Causes que o produeixen?
Es dibideixes en dos: H.internes, H.externes. les dos poden ser igual de perillosses per la salut, les H. Externes generaent son causades per talls fractures obertes o sangrats  per oroficis naturals ( els sangrats per orificis naturals tambe es diuen H.exterioritzades) mentre qe les H. Internes com el seu nom indica poden ser causades per traumatismes i consecuentments sangrat d'organs interns o de cavitats  o tambe poden ser causades per diceccions de venes, arteries o capil.lars.
Tractament?
Les H. Externes o exterioritzades el tractament consisteix amb una bona hemostacia, elevació del membre afectat o pressió a l'arteria proximal del menbre afectat, com a ultim recurs i sol si hi ha compromis vital es realitzara un torniqet en ambit extra hospitalari no farem mai un torniqet com a CAI en un hospital, apuntant sempre l'hora en que es realiza aqest. Es revisara cada 30 min el torniqet  fins arribar a un centre sanitari, ja que sempre que tingem una hemorraja important degut a un traumatisme tall etc... Es te que recurrir a un centre sanitari per valoració.
Per altre costat les H. internes o coagulen soles i el cos reapsorbeix els sangnat intern per mitja dels mecanismes propis del cos, o es te qe realitzar una cirurgui ja qe els sangrats interns son complexos i amb un alt risc vital.
Les cirurguies degudes a les hemorrages internes depenent de la par del cos on es realitzin tindra qe ser un cirurgia especialitzat amb aquell organ, cavitat, o part del cos.
Ja que no sera el mateix procediment una dicecció d'una arteriola de l'encefal, qe una dicecció de una arteria cardiaca, o un sangrat intern per trencament de la melsa.
Pregunta V
El torniqet es la primera elecció a l'amutació d'un membre?

# data[].attributes.body
ICTERICIA ADULTA.
Sara López Ramallo CAI A GRUP 1
Signo de la coloración amarillenta de la piel, mucosas y esclerótica.
Qué es la ictericia?

La ictericia ocurre cuando la piel, esclera (el blanco de los ojos) y las membranas mucosas se vuelven amarillas.
Qué causas las produce?
Este color amarillo es debido a los altos niveles de bilirrubina, un pigmento amarillo-anaranjado de la bilis (Líquido que segrega el hígado). La bilirrubina se forma al descomponer los glóbulos rojos.
La ictericia puede causarla un problema en cualquiera de las tres fases de producción de bilirrubina.

Antes de la producción de bilirrubina, puedes tener lo que se llama ictericia no conjugada debido al aumento de los niveles de bilirrubina causado por:

La reabsorción de un hematoma grande (una recolección de sangre coagulada o no coagulada debajo de la piel)

Anemias hemolíticas (se destruyen los glóbulos y se sacan del torrente sanguíneo antes de que su ciclo de vida haya terminado)

¿Cuáles son los síntomas de la ictericia?
Signos y Síntomas:

A veces, puede que no haya síntomas y la condición se encuentra por casualidad. La severidad de los síntomas depende de las causas subyacentes y de cómo de rápido o despacio progresa la enfermedad.
Ictericia de corto plazo (normalmente causado por una infección) puedes tener los siguientes síntomas:

Fiebre

Frio

Dolor abdominal

Síntomas parecidos a los de la gripe

Cambios en el color de la piel

Ictericia no causada por una infección, puedes tener síntomas como la perdida de peso o picor en la piel (prurito). Si la ictericia se debe a un cáncer pancreático o del tracto biliar, el síntoma más común que vas a tener es el dolor abdominal. A veces puedes tener ictericia a la vez que una enfermedad del hígado si tienes:

Hepatitis crónica

Pioderma gangrenoso (un tipo de enfermedad de la piel)

Hepatitis aguda B o C

Poliartralgias (inflamación de las articulaciones)

Durante la producción de bilirrubina, algunas de las causas de la ictericia son:

Virus:

Hepatitis A

Hepatitis Crónica B o C

Infección por el virus Epstein-Barr (mononucleosis infecciosa)

Alcohol

Enfermedades autoinmunes

Defectos metabólicos genéticos raros

Medicamentos:

Paracetamol

Penicilina

Anticonceptivo oral

Clorpromacina (Thorazine®)

Esteroides estrogénicos o anabólicos

Después de que se produce la bilirrubina, la ictericia puede causarla:

Cálculos biliares

Inflamación de la vesícula biliar

Cáncer de la vesícula biliar

Pancreatitis

¿Cuáles son los riesgos de contraer ictericia?

Durante la producción de bilirrubina, los hombres y mujeres de mediana edad, en general, son los que más afectados se ven. La gente que tiene hepatitis y beben demasiado alcohol también tienen un mayor riesgo.

¿Cómo diagnosticar o intuir la ictericia?
señales de enfermedad del hígado como:

Hematomas en la piel

Angiomas de araña (recolección anormal de vasos sanguíneos cerca de la superficie de la piel)

Eritema palmar (coloración roja en las palmas de las manos y puntas de los dedos)

Un análisis de orina que sea positivo para bilirrubina indica la presencia de ictericia conjugada. Lo que se encuentre en el análisis de orina debe de confirmarse mediante una prueba de suero. La prueba de suero incluirá:

Recuento sanguíneo o hemograma (CBC por sus siglas en inglés)

Niveles de bilirubina

Pruebas y tratamientos
Determinar el tamaño y la sensibilidad de tu hígado. Él o ella pueden usar imágenes [ultrasonograma o tomografía computarizada (CT por sus siglas en inglés)] y una biopsia del hígado para confirmar el diagnóstico.
Tatamientos para la ictericia:

Se pueden tratar las causas y las complicaciones. Sin embargo, la ictericia normalmente no requiere tratamiento en los adultos (es un problema más severo en los bebés). El picor, si es molesto, puede aliviarse con colestiramina.

¿Cuáles son algunas de las complicaciones/ efectos secundarios de los tratamientos de la ictericia?

Estreñimiento

Hinchazón

Dolor de estómago

Gases

Incomodidad de estómago

Vómitos

Diarrea

¿Cómo se puede prevenir la ictericia?

Debido a que hay muchas causas de la ictericia, es difícil proporcionarte con una lista de medidas específicas de prevención. Algunos consejos generales incluyen:

Evita una infección de hepatitis

Toma los límites recomendados de alcohol

Mantén un peso saludable

Maneja tu colesterol

Pregunta Interesante:

° Ahora que ya sabes más....
Debido a que elemento se produce el color típico de la Ictericia?