# data[].attributes.headline
Опрацювати поданий матеріал, зробити невеликий конспект, виконати онлайн-тести.

# data[].attributes.subject
Опрацювати поданий матеріал, зробити невеликий конспект, виконати онлайн-тести.

# data[].attributes.headline
Кардинал Арман-Жан дю Плессі де Рішельє

# data[].attributes.subject
Кардинал Арман-Жан дю Плессі де Рішельє

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Цей день в історії

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
По смерті короля Людовика XIII 14 травня 1643 року на французький престол вступив 4-річний Людовик XIV, який правив 72 роки і 100 днів, більше, ніж будь-який король Європи. Він був переконаним прихильником абсолютної монархії і сприяв зростанню військової потужності Франції, її політичної ваги, інтелектуального престижу і розквіту культури.На обкладинці: П'єр Міньяр II "Портрет Людовика XIV", 1645 рік

В останні роки правління Людовика XIII, який зійшов на престол 14 травня 1610 року після вбивства першого монарха з династії Бурбонів Генріха IV, він втрутився у Тридцятилітню війну проти Габсбургів, володіння котрих буквально звідусюд оточували Францію, - вони правили в Іспанії та Священній Римській імперії, котролюючи території сучасної Бельгії, Нідерландів, Люксембургу, Німеччини та Північної Італії. Після перших невдач, коли іспанські й імператорські війська зруйнували провінції Шампань, Бургундію та Пікардію і в 1636 році навіть загрожували Парижу, у 1640 році була отримана перемога під Аррасом, яка відкривала перспективи завоювання Фландрії.

Проте Людовик XIII не дожив кілька днів до вирішальної перемоги у битві при Рокруа - 14 травня 1643 року 41-річний король, що страждав від запалення кишечника і запущеного туберкульозу, помер в Сен-Жермен-ан-Лей. Згідно з його заповітом регентом при його 4-літньому синові стала дружина Людовика XIII, Анна Австрійська, яка правила у союзі з першим міністром кардиналом Джуліо Мазаріні. Після придушення ними у 1648 році заколоту Фронди - союзу противників абсолютизму, що об'єднував простих парижан, Паризький парламент (судову палату) і знать, котру уряд королеви-матері позбавив ряду привілеїв, - у Франції встановилась необмежена королівська влада.

7 червня 1654 року Людовик XIV коронувався в Реймському соборі й через чотири роки одружився з іспанською інфантою Марією-Терезією. У 1641 році, відразу по смерті Мазаріні, заявив про намір правити односібно, без призначення першого міністра. Не маючи достатньої освіти, Людовик, проте, володів здатністю підбирати здібних людей на відповідальні посади, що дало йому змогу зміцнити централізовану владу, підняти економіку країни і реформувати армію.

По смерті іспанського короля Філіпа IV у 1665 році Людовик XIV заявив претензії на частину Іспанських Нідерландів і зумів домогтись приєднання до Франції частини Фландрії. Експансія Франції продовжилась в 1672 році, коли вона в союзі з Англією оголосила війну Нідерландам. За підсумками війни, яка переросла у загальноєвропейський конфлікт, Франція вийшла переможцем і змогла розширити свою територію за рахунок завоювань у Нідерландах, Іспанії, Ельзасі та Австрії. Це була вершина могутності Людовика XIV - його Версальський двір став предметом захоплення всіх монархів, французька дипломатія визначала політику Європи, досягнення у економіці, науці і мистецтвах були безспірними. Дитяче прізвисько Людовика, "сонце", яке він отримав, коли дитиною одягався в костюм римського імператора із щитом, на якому зображалось сонце, стало синонімом королівської величі.

За правління Людовика XIV Франція стала великою колоніальною державою - вона набула значних територій у Північній та Південній Америках, Африці, Карибах. Формалізація стосунків з тубільним населенням привела до затвердження у 1685 році королем "Чорного кодексу", який легалізував рабовласництво. Цей закон, разом із законом про вигнання євреїв з Антильських островів, виданим того ж року, історики вважали "найжахливішим юридичним документом", не беручи до уваги закон 1666 року, за яким всі цигани чоловічої статі підлягали затриманню та відправленню на галери без судового розгляду, їх жінки - до голення голови, а діти - відправки в притулки.

Як запеклий католик, Людовик XIV поставив під свій контроль всі релігійні течії в королівстві, переслідував протестантів, - релігійна свобода стояла на заваді втілення ідей абсолютизму. У жовтні 1685 року він видав Едикт Фонтебло, яким скасував дію Нанського едикту і, фактично, заборонив протестантизм у Франції. Це привело до еміграції у Німеччину, Англію та Голландію більше 200 тисяч протестантів, майно яких було конфісковане. Намагаючись обмежити політичну залежність духовенства від папи римського, Людовик XIV прагнув заснувати незалежний від Риму французький патріархат, проте зазнав невдачі, не отримавши у цьому питанні підтримки французького духовенства.

Прихильник воєнного вирішення спірних політичних питань, Людовик XIV присвятив 32 роки свого правління війнам і досягнув безумовних успіхів. Однак це привело, врешті-решт, до занепаду Франції. Після Війни Аугсбурзької ліги 1688 року, в якій король заявив претензії на Пфальц і був змушений воювати проти Англії, Нідерландів, Іспанії та німецьких протестанстьких держав, так і не здобувши успіху, Франція виявилась економічно виснажена. Це привело до втрати володінь у Війні за іспанську спадщину 1701 року, а нищівні поразки завдали удару по величі Франції, від яких не вдалось оговтатись до часів Наполеона.

Кінець епохи Людовика XIV супроводжувався і особистими трагедіями. У 1711 році помер його старший син, наступного року - другий син і внук, а ще через два роки - ще один внук; спадкоємцем Бурбонів залишився лише чотирирічний правнук Людовика XIV (його внук Філіп V посідав іспанський трон і зрікся прав на французький престол), який зійшов на престол Франції по смерті Людовика XIV 1 вересня 1715 року.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
французьке королівство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
«король-сонце» людовик xiv

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нова історія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
володимир лук'янюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Цей день в історії : 14 травня 1643 : "Король-сонце" Людовик XIV

# data[].attributes.attachment_link.description
По смерті короля Людовика XIII 14 травня 1643 року на французький престол вступив 4-річний Людовик XIV, який правив 72 роки і 100 днів, більше, ніж будь-який король Європи. Він був переконаним прихильником абсолютної монархії і сприяв зростанню військової потужності Франції, її політичної ваги, інтелектуального престижу і розквіту культури.

# data[].attributes.headline
Жан-Батист Кольбер

# data[].attributes.subject
Жан-Батист Кольбер

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Держава - це я" Ці слова належать одному з найвідоміших європейських монархів Людовику XIV. Вони досить точно визначають період його правління, який характеризується найвищим розквітом абсолютизму у Франції.

Загальна інформація

Людовик XIV ретельно вникав у всі деталі управління державою і досить міцно тримав у своїх руках всі важелі влади. Що б не пропонували його наближені, завжди останнє вирішальне слово залишалося за монархом. Проте існувала одна людина, без думки якого французький король ніколи не приймав важливих рішень. Це був його міністр фінансів - Жан Батист Кольбер. Коротка біографія цього державного діяча, його політичні та економічні погляди, а також основні праці представлені в даній статті.

На початку своєї державної служби він вважався протеже Джуліо Мазаріні - італійського прелата, який називав його своєю довіреною особою. Молодий король Людовик XIV призначив Кольбера придворним інтендантом фінансів. Потрібно сказати, що на цій посаді він відзначився як своєю наполегливою працею, так і впровадженням численних реформ.

Жан Батист Кольбер: біографія

Народився цей відомий державний чоловік двадцять шостого серпня 1619 року у Франції. Його дитинство і юність пройшли на північно-сході країни в місті-комуні Реймс. Жан Батист Кольбер ріс у досить заможній родині. Його батько, заможний купець, володів численними торговими рядами. У тридцятирічному віці Кольбер вже обіймав посаду фінансового інтенданта, а через одинадцять років він став приймачем самого Фуке. Кар'єра його розвивалася стрімко. В 1669-м році Жан Батист Кольбер вже був державним міністром. Він зміг поєднувати цю високу посаду з обов'язками головного інтенданта всіх королівських будівель, фабрик і витончених мистецтв. Робочий день цього державного діяча тривав більше п'ятнадцяти годин. Жан Батист Кольбер, економічні погляди якого лягли згодом в основу його численних праць, завжди досконало розумівся у всіх проблемах і ретельно вивчав ситуацію, що виникла.

Діяльність

Будучи прихильником політики меркантилізму, цей державний муж чимало сприяв розвитку торгівлі, національного флоту і промисловості. Саме Жан Батист Кольбер заклав економічні передумови для подальшого формування Франції як колоніальної імперії. Це був дуже вперта і жорстока людина. Кольбер завжди намагався викривати нечесних чиновників, а також тих, хто уникав сплати податків. Злочинці обкладалися неймовірними штрафами, а деколи їх навіть карали стратою. І хоча Кольбер не мав яких-небудь явних захоплень, він, проте, мав досить широким кругозором. Звик ставити перед собою високі цілі, цей діяч в той же час був упертим, суворим до жорстокості і повністю перейнявся політико-економічними світоглядами того часу. Він в першу чергу звертав увагу на будь-які зловживання у фінансових питаннях. Створена ним особлива судова палата розслідувала ці справи і надходила з провинившимися дуже строго, без жодного поблажливості. Відкупників податків, фіскальних чиновників і т. п. обкладали величезними штрафами. У 1662 і 1663 роках у деяких фінансистів було відібрано близько сімдесяти мільйонів ліврів. Коли в 1669-м палату розпущено, вона вже встигла доставити в казну сто десять мільйонів ліврів, конфіскованих у більш ніж п'ятисот чоловік.

Фінансова політика

Жорстокість, якою володів Жан Батист Кольбер (1619-1683), в певній мірі врівноважувалася зниженням прямого податку, який лежав на нижчому класі населення. Його іншим досягненням стало зменшення державного боргу Франції. Деякі позики, взяті країною, просто перестали виплачуватися під приводом того, що монарх при їх отриманні був обманутий. У той же час за його наказом насильно поверталися назад багато державні землі, які століття тому були продані або роздаровані. Їх просто купували за купівельною ціною, не звертаючи увагу на змінилася цінність грошей.

Жан Батист Кольбер: основні праці

У розвитку економічної думки Європи з шістнадцятого по вісімнадцяте століття першість утримував меркантилізм. Це вчення було засновано на думки про те, що багатство полягає тільки у володінні грошовими коштами і в їх накопиченні. Прихильники цієї теорії вважали, що чим більше золота буде "приходити" в казну держави і менше "йти", тим багатше воно буде. Одним з найбільш яскравих представників цього вчення у Франції був Жан Батіст Кольбер. Меркантилізм пізніше навіть перейменували на його честь. Головною заслугою прихильників цього вчення - європейських мислителів - стало те, що саме ними була зроблена перша спроба осмислення загальноекономічних завдань з точки зору інтересів національної економіки. У Німеччині ці ідеї проіснували до початку дев'ятнадцятого століття, отримавши форму так званої камералистики. Французька ж меркантилізм мав свої особливості. Саме в епоху Кольбера з'явилося зовсім новий напрямок - физиократия. Її представники основним ресурсом вважали тільки те, що виробляється в сільському господарстві. Кольбер вважав, що вільна торгівля не є актуальною, оскільки товари виробляються лише для внутрішнього ринку, а це в свою чергу стримує економічний розвиток держави. Нащадкам цей діяч не залишив ніяких більш чи менш фундаментальних робіт. Проте історія економічної думки окремо відзначає його ефективну політику. Жан Батист Кольбер, праці якого були спрямовані в основному на зменшення імпорту, щосили прагнув до зміцнення центральної влади. Потрібно сказати, що йому це вдавалося.

Кольбертизм

Жан Батист Кольбер був затятим прихильником меркантилізму і великим політичним діячем Франції сімнадцятого століття. Здійснювану ним політику навіть назвали в його честь "кольбертизмом". Міністр фінансів при монарху Людовіку XIV щосили зміцнити центральну владу. З цією метою адміністративну владу на місцях він передав интендантам - державним чиновникам, в той же час були значно звужені права регіональних парламентів. Кольбертизм проник і в культурну політику країни. У роки правління Кольбера була заснована Академія наук Мала академія написів і літератури, будівництва і т. д.

Реформістські ідеї

Полегшувати повинності бідних за рахунок багатих - саме цього правила завжди дотримувався Жан Батіст Кольбер. Основні ідеї цього фінансиста в даній сфері полягали у введенні непрямих податків, які підлягали б сплаті усіма підданими країни, оскільки за тих часів пряме оподаткування поширювалося тільки на непривілейованих.

У 1664 році Кольбер досяг скасування внутрішніх митниць між південними і північними провінціями. Інший його ідеєю було активне насадження мануфактур. Він ратував за запрошення в країну на роботу іноземних майстрів, видачу державних позик нужденним в них промисловцям, а також надання різноманітних пільг громадянам, наприклад, звільнення від рекрутського набору або права на будь-яке віросповідання.

Заохочення колонізації

При Кольбере стала процвітати морська торгівля, яка до нього була зовсім незначною. Гавані були покращені, за будівництво нових судів навіть призначалася премія. Іноземні кораблі на вході і виході з французьких гаваней сплачували мито. Іншою важливою ідеєю Кольбера було заохочення колонізації. На його думку, лише зовнішня торгівля могла забезпечити достаток французьким підданим, давши задоволення і государям. Він говорив, що "торгівля - це постійна війна", а кількість грошей грошей буде визначати могутність і величину держави. Колонізація Мадагаскару була його основною ідеєю. Одночасно їм були засновані інші напрямки для півночі. І хоча неграмотне керівництво метрополії призводило до невдачі багатьох з цих починань, до кінця кар'єри Кольбера Франція володіла якщо не самими квітучими, то точно найбільш великими територіями європейських колоній.

Вдосконалення шляхів сполучення

Кольбер для своєї країни зробив надзвичайно багато нового. Саме при ньому завершилося будівництво величезного Лангедокского каналу. Щорічно з казни на утримання та створення нових доріг виділялося близько 650 тисяч ліврів. Їх чудовий стан, на думку Кольбера, було одним із наймогутніших засобів для повної централізації держави.

Помилки

Зростання промисловості в той час проходив в збиток сільському господарству. А саме його Жан Батист Кольбер розглядав у якості джерела для фінансових коштів держави. Найголовнішим недоліком в політиці міністра фінансів було те, що вона як і раніше залишала в недоторканності феодальний тип відносин, адже вони сильно сковували будь-економічний і суспільний розвиток Франції. Цілком можливо, що зусилля Кольбера увінчалися великим успіхом, однак монаршеская влада ставила перед ним одну головну задачу: за будь-яку ціну вичавлювати гроші для воєн, які без кінця вів король Людовик XIV, а також для потреб його двору.

Невдоволення

Тиранія і педантична регламентація уряду у всіх питаннях сильно озлобили французів проти Жана Батіста Кольбера. Проти нього в Голландії навіть друкувалися масові памфлети, однак завадити напрямом його політики вони були не в змозі. Діючи від імені монарха, Кольбер, навіть незважаючи на своє аристократичне походження, міг легко протидіяти знаті там, де це було потрібно. З духовенством також міністр фінансів постійно боровся за права держави. І хоча чисельність кліру він марно намагався скоротити, зате йому вдалося зменшити кількість важливих церковних свят.

Останні роки

Внаслідок фінансової стабілізації почався сплеск ділової активності. За 1664-1668 рр. була заснована левова частка мануфактур. Але що невдовзі почалася війна з Голландією, згодом переросла в комфронтацию з європейською коаліцією, призвела до тяжких випробувань французькі торгові компанії. Вона поклала кінець і кольберовской програмі. Сам інтендант з фінансів після цього прожив ще одинадцять років. Проте це був вже не той реформатор, впевнений у своїх планах і вплив на государя. Кольбер, втомлений і змучений хворобами, займався рутинною і невдячною здобиччю грошей на військові витрати. Він помер шостого вересня 1683 року. Руйнівними війнами були знищені його довголітні праці. Кольбер під кінець життя переконався в несумісності проведеної ним економічної лінії і зовнішньої політики Людовіка. Коли він, повністю зломлений невдачею, помер, народ відповів йому за всі свої випробування. Запеклі тяжкими податками, французи напали на похоронна хода. Охорони з військових навіть довелося захищати труну Кольбера від народної злості.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сімнадцятого

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
прихильником

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
меркантилізму

# data[].attributes.attachment_link.title
Жан Батист Кольбер: біографія, основні праці

# data[].attributes.attachment_link.description
"Держава - це я" Ці слова належать одному з найвідоміших європейських монархів Людовику XIV. Вони досить точно визначають період його правління, який характеризується найвищим розквітом абсолютизму у Франції. Людовик XIV ретельно вникав у всі деталі управління державою і досить міцно тримав у своїх руках всі важелі влади.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЛЮТЮК БОГДАНА Валентинівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Франція в зеніті могутності | Тест з всесвітньої історії - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Виконайте тест, щоб перевірити знання з всесвітньої історії (8 клас). Вершиною абсолютизму у Франції вважається правління...

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання

# data[].attributes.body
Прочитати параграф 12. С. 92, номери 11-13, письмово