# data[].attributes.body
MAQC, Ida, Esben, Gabriella

Aflad
"Når pengene i kisten klinger, straks sjælen ud af skærsilden springer."
Indbetalte man et bestemt beløb til kirken, ville man modtage et afladsbrev, hvori der stod, at man ville få nedsat tid i skærsilden.

Derudover var den katolske kirke af den overbevisning, at helgeners gode gerninger var fæstnet til en stor formue, som kirken var indehaver af.

Luthers 95 teser
Ifølge traditionen hængte Luther sine 95 kritikpunkter op på kirkedøren, men i virkeligheden sendte han dem til sin overhoveder: biskoppen af Brandenburg og ærkebiskoppen af Meinz. Paven fordømte Luthers holdninger - som hidtil var på latin - men dette opfordrede blot Luther til at fortsætte med at "reformere" kirken, så de blev oversat til tysk, og dette ændrede en hel del ...

1.        Da vor Herre og mester Jesus Kristus sagde: ”Gør bod” osv., ville han, at hele de troendes liv skulle være en bod.

2.        Disse ord kan ikke forstås om bodens sakramente, dvs. om bekendelsens og fyldestgørelsens sakramente, som forvaltes ved præsternes embede.

3.        Dog sigter det heller ikke blot til den indre bod. Nej, den indre bod er ikke noget, hvis ikke man i det ydre udøver forskellige former for kødets dødelse.

4.        Straffen forbliver derfor, så længe hadet til én selv forbliver (Det er det, der er den sande indre bod). Den forbliver altså indtil man indgår i Himmeriget.

5.        Paven vil ikke og kan ikke eftergive nogen straffe, undtagen dem, som han selv har pålagt, enten efter sin egen eller efter de kirkelige loves afgørelse.

6.        Paven kan ikke tilgive nogen skyld. Han kan kun erklære og stadfæste, at den er tilgivet af Gud. Men han kan naturligvis tilgive i de sager, der er forbeholdt ham, og foragter man dem, forbliver skylden fuldt ud.

7.        Gud tilgiver ikke nogen hans skyld uden samtidig at underlægger ham præsten, hans stedfortræder, til at blive ydmyget i alle ting.

8.        De kirkelige bodslove kan alene pålægges de levende. Intet kan ifølge lovene pålægges dem, der skal dø.

9.        Derfor handler Helligånden vel imod os, derved at paven i sine dekreter altid har undtaget dødens og nødvendighedens situation.

10.        De præster handler ukyndigt og slet, som over for døende overfører de kirkelige bodsstraffe til Skærsilden.

11.        Talen om at forvandle kirkelig bod til straf i Skærsilden er et ukrudtsfrø, der virkelig synes at være sået, mens biskopperne sov.

12.        I gamle dage pålagde man de kirkelige bodsstraffe ikke efter, men før tilsigelsen af syndernes forladelse, som en prøve på den sande anger.

13.        De, der skal dø, indfrier ved døden alle krav og er allerede døde fra de kirkelige love, idet de er løst fra disses myndighed.

14.        Hvis den, der skal dø, ikke er i absolut harmoni eller kun har en ufuldkommen kærlighed, medfører det nødvendigvis stor frygt. Og den er så meget større, jo mindre kærligheden har været.

15.        Denne frygt og rædsel (for ikke at tale om andet) er i sig selv nok til at udgøre Skærsildens straf, da den ligger tæt op ad fortvivlelsens rædsel.

16.        Man ser, at Helvede, Skærsild og Himmel adskiller sig fra hinanden, ligesom fortvivlelse, tilnærmelsesvis fortvivlelse og tryghed adskiller sig fra hinanden.

17.        Øjensynlig trænger sjælene i Skærsilden til, at deres kærlighed øges ligesom deres rædsel mindskes.

18.        Der synes heller ikke at være hverken fornuftgrunde eller Skriftbeviser for den antagelse, at de ikke skulle være i en tilstand, hvor de kan gøre fortjenstfulde gerninger eller øge kærligheden.

19.        Det synes heller ikke bevist, at de er visse og sikre på deres salighed, i hvert fald ikke alle, selv om vi er fuldkommen sikre på det.

20.        Derfor mener paven, når han siger ”fuld eftergivelse af alle bodsstraffe”, ikke alle overhovedet, men kun eftergivelse af dem, han selv har pålagt.

21.        Derfor farer de afladsprædikanter vild, som siger, at et menneske bliver løst fra al straf og frelst ved pavens aflad.

22.        Han eftergiver jo heller ikke sjælene i Skærsilden den straf, som de burde udstå i dette liv ifølge de kirkelige love.

23.        Hvis der i det hele taget kan gives eftergivelse af alle straffe overhovedet, så er det givetvis kun til de mest fuldkomne, dvs. til de færreste.

24.        Derfor må størstedelen af folket nødvendigvis blive narret af dette forskelsløse og rundhåndede tilsagn om eftergivelse af straf.

25.        Den samme myndighed, som paven i almindelighed har over Skærsilden, den har en hvilken som helst biskop og sognepræst i sit eget stift og sogn.

26.        Paven gør derfor vel i ikke at give sjælene eftergivelse i kraft af nøglemagten (som han ikke har), men blot gennem forbønner.

27.        De prædiker menneskelære, som hævder, at straks pengene klinger i bøtten, flyver sjælen ud af Skærsilden.

28.        Det er sandt, at når pengene klinger i bøtten, så kan profitten og havesygen øges. Men kirkens forbønner beror alene på Guds vilje.

29.        Hvem véd, om alle sjælene i Skærsilden vil udfries, sådan som der fortælles om Sankt Severin og Paschalis.

30.        Ingen kan være sikker på sandheden i sin anger, endnu mindre på den opnår fuld syndsforladelse.

31.        Ligeså sjælden som der findes én, der gør sand bod, ligeså sjælden er der én, der opnår sand aflad, altså uhyre sjælden.

32.        De mennesker er fordømt i evighed sammen med deres lærere, som tror, at de er sikre på deres frelse i kraft af afladsbreve.

33.        Man skal vogte sig meget for dem, der siger, at pavens aflad er den Guds uvurderlige gave, hvorved mennesket bliver forsonet med Gud.

34.        For afladsnåden tager kun sigte på den sakramentale fyldestgørelses straffe, som er pålagt af mennesker.

35.        De mennesker prædiker ikke kristeligt, som lærer, at det er unødvendig med anger, når sjælene købes fri af Skærsilden eller man køber skriftebreve.

36.        Enhver kristen, der i sandhed er sønderknust, har fuld syndsforladelse fra straffen og skylden. Og den bør gives ham også uden afladsbreve.

37.        Enhver sand kristen, hvad enten han lever eller er død, har delagtighed i alle Kristi og kirkens goder, og de gives ham af Gud også uden afladsbreve.

38.        Dog er pavens tilgivelse og fællesskabet med ham på ingen måde at foragte, fordi man som sagt får en erklæring om den guddommelige tilgivelse.

39.        Det er meget vanskeligt, selv for de lærdeste teologer, på én gang at prise afladens storhed og den sande anger for folket.

40.        Den sande anger søger og elsker straffen, men afladens storhed udhuler dette og får mennesker til at hade straffen, eller giver dem i hvert fald anledning til det.

41.        Man må være forsigtig med at prædiken den apostolske aflad, for at folk ikke fejlagtigt skal tro, at den er at foretrække frem for kærlighedens andre gode gerninger.

42.        De kristne bør belæres om, at det ikke er pavens mening, at køb af aflad på nogen måde kan sammenlignes med barmhjertighedsgerninger.

43.        De kristne bør belæres om, at hvis man giver til den fattige eller låner til en trængende, så handler man bedre, end hvis man køber aflad.

44.        For ved kærlighedsgerningen vokser kærligheden og mennesket bliver bedre, men ved afladen bliver man ikke bedre, man slipper blot fri for straf.

45.        De kristne bør belæres om, at den, der ser en nødlidende og lader ham i stikken og giver det til aflad, ikke køber pavens aflad, men Guds vrede.

46.        De kristne bør belæres om, at medmindre de har overflod, er det nødvendigt at beholde det, der er nødvendigt til hjemmet, og ikke bruge det på aflad.

47.        De kristne bør belæres om, at køb af aflad er en frivillig sag, der ikke er påbudt.

48.        De kristne bør belæres om, at paven, når han giver aflad, mere trænger til og derfor også hellere vil have, at man fromt beder for ham, end at man ofrer klingende mønt.

49.        De kristne bør belæres om, at pavens aflad er nyttig, når de ikke sætter deres lid til den, men skadelig, hvis gudsfrygten gennem den forsvinder.

50.        De kristne bør belæres om, at hvis paven kendte afladsprædikanternes måde at drive penge ind på, ville han hellere lade Peters-kirken gå op i luer end lade den bygge på sine fårs skind, kød og ben.

51.        De kristne bør belæres om, at paven, som det er hans pligt, gerne ville sælge Peters-kirken, hvis det skulle være, for at give af sine penge til de mange, som fralokkes afladspenge af visse prædikanter.

52.        Tilliden til at man kan opnå frelse gennem køb af afladsbreve, er falsk, også selv om kommissæren, ja, paven selv, stod inde for det med sin sjæl.

53.        Kristi og pavens fjender er dem, som befaler, at Guds ord helt skal forstumme i de andre kirker, når der udbydes aflad.

54.        Der sker uret imod Guds ord, når der i den samme prædiken anvendes lige så lang tid eller mere på aflad som på ordet selv.

55.        Det må nødvendigvis være pavens mening, at hvis afladen (som er det mindste) fejres med én klokke, med nogle enkelte processioner og ceremonier, så må evangeliet (som er det største) prædikes med hundrede klokker, hundrede processioner og ceremonier.

56.        Kirkens skatte, hvorfra paven uddeler afladen, er hverken omtalt eller kendt tilstrækkelig blandt Kristi folk.

57.        Det fremgår klart, at det ikke er jordiske skatte, for så ville de fleste prædikanter ikke uddeler dem så gerne, men kun samler dem.

58.        Det er heller ikke Kristi og helgenernes fortjenester, fordi disse altid, også uden paven, virker nåde til det indre menneske og kors, død og helvede til det ydre menneske.

59.        Den hellige Laurentius sagde, at kirkens skatte var kirkens fattige, men han talte efter sin tids sprogbrug.

60.        Uden at gå for vidt kan vi sige, at skatten er kirkens nøgler (der er givet ved Kristi fortjeneste).

61.        Det er nemlig klart, at til eftergivelse af straffene og de særlige tilfælde, er pavens magt alene tilstrækkelig.

62.        Kirkens sande skat er det højhellige evangelium om Guds ære og nåde.

63.        Men denne skat er logisk nok meget hadet, da den gør de første til de sidste.

64.        Men afladens skat er logisk nok meget elsket, da den gør de sidste til de første.

65.        Derfor er evangeliets skatte net, hvormed man i gamle dage indfangede rige folk.

66.        Men afladens skatte er net, hvormed man i vore dage indfanger folks rigdomme.

67.        Afladen, som af sine prædikanter udråbes som den største nåde, må virkelig siges at være det, når det drejer sig om at skovle penge ind.

68.        Men den er dog i sandhed den ringeste nåde, når man sammenligner den med Guds nåde og korsets fromhed.

69.        Biskopper og sognepræster er pligtige til med al ærbødighed at byde forhandlerne af den apostolske aflad velkommen.

70.        Men de er endnu mere forpligtet til at holde skarpt øje med, at disse ikke i stedet for det, paven forlanger af dem, forkynder deres egne fantasier.

71.        Den, der taler imod den apostolske aflads sandhed, han være fordømt og forbandet.

72.        Men den, som træder op imod afladssælgernes griske og tøjlesløse ord, han være velsignet.

73.        Sådan som paven med rette tordner imod dem, som til skade for afladshandelen opfinder alle slags kunster,

74.        så meget mere vil han tordne imod dem, som under dække af afladshandlen opfinder kunster til skade for den hellige kærlighed og sandhed.

75.        Det er vanvid at mene, at den pavelige aflad er så stor, at den endog kan skaffe tilgivelse til den, der havde krænket gudsfødersken, hvis det var muligt.

76.        Vi siger modsat, at den pavelige aflad ikke kan ophæve selv den mindste af de tilgivelige synder, for så vidt angår skylden.

77.        Når man siger, at selv Sankt Peter, hvis han var pave nu, ikke kunne skænke større nådesbevisninger, er bespottelse mod Sankt Peter og mod paven.

78.        Vi siger modsat, at både Peter og en hvilken som helst pave råder over noget større, nemlig evangeliet, undergerninger, gaven at kunne helbrede, osv., som der står i 1 Kor 12.

79.        At sige, at det kors, som stilles op med pavens våben på, kan sidestilles med Kristi kors, er gudsbespottelse.

80.        Biskopperne, sognepræsterne og teologerne skal stå til regnskab for, at de tillader den slags forkyndelse blandt folk.

81.        Denne overdrevne afladsprædiken bevirker, at det ikke er let, selv for lærde folk, at fastholde ærbødigheden over for paven med lægfolks forhånelser og spidsfindige spørgsmål.

82.        For eksempel: Hvorfor tømmer paven ikke Skærsilden på grund af sin allerhelligste kærlighed og sjælenes store nød. Det er den mest retfærdige grund af alle. Han udfrier jo talløse sjæle på grund af beskidte penge, til bygning af Peters-kirken, hvilket er en meget ringe begrundelse?

83.        Og hvorfor bliver man ved med at holde dødemesser og sjælemesser for de døde, i stedet for at tilbagegive de legater, der er indstiftet dertil, eller tillade, at de tilbagegives. Det er jo forkert at bede for dem, der er udfriet af Skærsilden.

84.        Og hvad er det for en ny fromhed hos Gud og paven, at de tillader et ufromt menneske, der ikke elsker Gud, for penge at udfri et fromt og gudselskende mennesker af Skærsilden, og dog ikke vil tillade, at de på grund af den fromme og gudselskende sjæls nød udfrier den ved kærlighed alene, uden betaling?

85.        Og når de gamle bodsregler allerede længe i virkeligheden har været ude af brug og døde i sig selv, hvorfor skal man så for penge købe sig fri af dem ved at få tilstået aflad, som om de stadig var i brug?

86.        Og når nu paven i dag har rigdomme, der er større end de allerrigestes, hvorfor bygger han så ikke bare denne ene kirke, Peters-kirken, for sine egne penge frem for at bruge de fattiges penge?

87.        Og hvad er det egentlig, paven eftergiver og giver delagtighed i for dem, som gennem en fuldkommen anger har ret til fuld eftergivelse og fællesskab?

88.        Og hvordan kunne der tilføjes kirken et bedre gode, end hvis paven, ligesom han nu gør det én gang, således skænkede eftergivelse og fællesskab til enhver troende hundrede gange om dagen?

89.        Når paven ønsker sjælenes frelse gennem afladen mere end penge, hvorfor sætter han så afladsbreve, der tidligere er udstedt, ud af kraft, skønt de stadig er gyldige?

90.        Når man imødegår disse højst pinlige lægmandsspørgsmål alene med magt og ikke giver grunde for det, så er det at udsætte kirken og paven for fjendernes latter og skabe ulykkelige kristne.

91.        Hvis afladen altså blev forkyndt efter pavens ånd og sind, så ville disse spørgsmål let kunne besvares. Ja, de ville slet ikke opstå.

92.        Bort derfor med alle de profeter, som siger til Kristi folk: ”Fred, fred”, og der er ikke fred.

93.        Vel handler alle de profeter, som siger til Kristi folk: ”Kors, kors”, selv om der ikke er noget kors.

94.        De kristne bør formanes til at stræbe efter at efterfølge Kristus, deres hoved, gennem straffe, død og Helvede,

95.        og således mere sætter deres lid til at indgå i Himlen gennem mange trængsler end gennem fredens sikkerhed.

# data[].attributes.body
Thomas, Naomi & Anna

I Danmark startede Reformations bevægelsen i starten af 1520'erne. I 1526 begynder reformations bevægelsen at få mere indflydelse. Og det er nu "Guds rene ord", der skal prædikes i kirken.
I 1536 sker der en fængsling af de katolske biskopper. Man siger at i 1536 startede reformationen i Danmark.
Kirken mistede sin magt efter reformation, kirken var nu statstyret. Så i stedet for at kongen, adlen og kirken styrede jorden, var det nu kun kongen og adlen.
Der var bekymring om at den katolsk kirke ville forsøge at indfører den katolske tro igen gennem magt.

# data[].attributes.body
Ayla, Marie, Behnaz og Nanna

Den radikale reformation
I begyndelsen af 1500-talllet tolkede bønder, teologer og lavadelen, med Andreas Karlstadt i front, Luthers ord som værende en opfordring til en revolution, der skulle reformere samfundet, til ikke længere at være fyrstestyret. Dette oprør, bondekrigen i Tyskland, var ikke Luthers hensigt, og i sin overraskelse derafskrev han, at fyrsterne skulle slå bønderne ned som "gale hunde". Han mente derimod, at ændringerne skulle i et roligt tempo med respekt for verdslige øvrighed.

Bonusspørgsmål:
A) Den auburgske trosbekendelse er et centralt luthers bekendelsesskrift, som blev fremlagt under risdagen i Augsburg for kejseren Karl 5. i 1530. Den blev dog forkastet af et katolsk flertal og først anderkendt i 1555. I Danmark blev dokumentet dog anderkendt allerede i 1536, hvilket ledte til startskudet til den danske reformation.

B) Luther tog afstand til bøndernes oprør, fordi han stadig ønskede en kirke. Han mente, at forholdet mellem religion og det verdeslige samfund var indsat af Gud, og at man derfor skal adlyde.

# data[].attributes.body
Frederik K, Clara, Theresa og Johannes
Hvilken reaktion kom den katolske kirke med?
Man begyndte at anvende middelalderens metoder, som f.eks. at blive brændt på bålet og hængning. Eks. ny-fortolkning af kristendommen/Bibelen blev straffet ved brug af disse metoder
Hvad er forskellen på Bibelhumanisterne(Erasmus) og reformatorerne?
Bibelhumanisterne, som f.eks. Erasmus, mente at der var én tro og  kun én tilgang til troen. Derimod, mente Martin Luther at man skulle have lov fortolke frit på Bibelen, blot man havde troen til Gud hele vejen igennem( oversættelse af Bibelen fra latin til tysk)

# data[].attributes.body
Stacia, Elise og Jacob
Modreformation / Den Katolske reform
Modreformationen var den katolske kirkes forsøg på at fastholde folk i den katolske tro efter religionsfriheden blev frigivet i 1555. Denne "religionsfrihed" indebar dog kun, at fyrsterne kunne bestemme om deres stat skulle være katolsk eller protestantisk. Bønderne havde ingen magt.

Som modsvar til reformationen og i et forsøg på at bekæmpe den protestantiske bevægelse indkaldte man til et stort kirkemøde for katolske præster. Mødet/samlingen blev kaldt Tridentiner-koncilet og foregik 1545-1563. Det havde til formål at formulere kritik og modsvar til den protestantiske bevægelse. Dette indebar en række punkter der begrænsede udbredelsen af den nye religion.

1. Luther blev fordømt som kætter
2. En række bøger blev dømt forbudte. Bøger der indeholdt lærdom der ikke var forenelig med den katolske kirke.
3. Mennesker der ikke havde tilknytning til kirken måtte ikke fortolke på skrifterne.
4. Afladshandel blev begrænset til kun at være for synder der allerede var blevet begået.

# data[].attributes.body
Frederik, Max, Bjarke og Frida

Forklar i korte træk baggrunden for reformationen (brug teksten s. 2 og s. 3)

Bibelhumanismen, som troede på at den latinske bibel (Vulgata) var fejlfortolket og ønskede at genindføre den græsk-hibrariske bibel, var en af baggrundene for reformationen.
Romerkirken var den største kristne magt i denne tid, som fulgte den latinske bibel. Romerkirken mente at man kunne købe sig fra sine synder ved aflad.
Ifølge romerkirken var den latinske bibel hellig, hvilket vil sige den ikke kunne oversættes eller fortolkes - den var uforanderlig.
De politiske forhold i Europa, havde også en vis indflydelse på starten af reformationen.
Tyskland var delt op i fyrstedømmer, hvor fyrsterne begyndte at blive trætte af at betale skatter til kirken (Paven).

Den ausburgske trosbekendelse:
I 1530 kom den ausburgske trosbekendelse, hvor man bekendtgjorde troens eksistens.
Da den nye kejser kom til, besluttede Ferdinand d. 1 i 1555, at hver stat havde religionsfrihed, men det betød dog at de enkelte fyrster som besluttede hvilken tro de enkelte stater skulle underlægges.

# data[].attributes.body
Hvad mente reformatorerne - inddrag ændring i synet på sakramenterne?

Hvad mente reformatorerne?
- alle kristne var præster og alle var i stand til at fortolke bibelen som de vil
- man skulle selv læse bibelen og få ens egen fortolkning, og at den øverste kilde er bibelen ikke kirken
- man blev tilgivet af gud personligt og aflad galt ikke
- kirken var ikke et fysisk sted, men et åndeligt
- "guds pris kan synges på en møgvogn såvel som i en kirke"
- "Luther skelnede mellem de centrale

dele af religionen og de mindre vigtige ting."
- men behøvede ikke at lave messe for de døde, guds nåde var nok

ændring i synet på sakramenterne
- den romersk katolske kirke har 7 sakramenter mens den protestantiske tro har 2 sakramenter.
- disse 2 sakramenter er de eneste to der er udtrykkeligt en del af bibelen.
- de 2 sakramenter er dåb og nadver

a: Hvad er den "augsburgske trosbekendelse"?

b: Hvordan kan vi forklare Luthers afstand til bønder og hvorfor bønderne tager Luthers lære til sig - og laver oprør som bliver slået ned?

c: Hvilken interesse havde fyrsterne for, at den protestantiske kirke styres af, ja, netop, fyrsterne (en statskirke) - og ikke paven i Rom?