# data[].attributes.headline
7. Дворянством вважа

# data[].attributes.body
7. Дворянством вважалися:

Колишні самураї

Колишні князі і придворна аристократія

Ремісники

8. Усі стани проголошувалися рівними:

Так

Ні

9. У якому році запроваджено єдину грошову валюту- ієну?

1880

1873

1871

# data[].attributes.body
1. Початок реставрації мейджі:

1868

1886

1854

2. Ім'я імператора, що прийшов до влади в процесі реставрації?

Нарухіто

Аяхіто

Мацухіто

3. У якому році був підписаний Канагавський договір?

1868

1854

1857

4. На живопис в епоху Мейдзі вплинули такі напрями:

реалізм, імпресіонізм

сентименталізм, романтизм

футуризм, пост-модерн

5. Найбільш значущими видами декоративно-прикладного мистецтва є:

гравюра, барельєф

кераміка, фарфор

різьба ко камню

6. Найбільшої популярності серед стилів фарфорового мистецтва набув стиль:

Какіемон

Імарі

Сацума

# data[].attributes.headline
Основні події

# data[].attributes.subject
Основні події

# data[].attributes.headline
Дадзай Осаму

# data[].attributes.body
Дадзай Осаму (яп. 太宰治, 19 червня 1909 — 13 червня 1948) — японський письменник, один із провідних авторів Японії XX ст. Найвідоміші його твори: «Біжи, Мелос!» (1940), «Сонце на заході» (1946) та «Пропаща людина» (1948). Справжнє ім'я — Цусіма Сюдзі.

# data[].attributes.body
Асаї Тю (яп. 浅井忠, あさいちゅう; 22 липня 1856 — 16 грудня 1907) — японський художник західного стилю періоду Мейдзі. Асаї Тю народився у місті Едо, в самурайській сім'ї. У 1875 році він поступив до художньої школи Сьоґідо (彰技堂), де учнів навчали малюванню олією у європейському стилі.
1889 року Асаї сформував Художнє товариство Мейдзі — перше японське об'єднання художників західного стилю. У 1898 році він став професором Токійської художньої школи, але за два роки вирушив на практику до Європи. По поверненню до Японії, художник перейшов на посаду викладача Кіотської інженерно-мистецьої школи і заснував Кансайський художній інститут.
Окрім володіння західною технікою малювання олією, Асаї був також майстром акварелі. Він виростив цілу плеяду японських художників, серед яких найвідомішими були Сотаро Ясуї та Рюдзабуро Умехара.

# data[].attributes.headline
Девіз правління

# data[].attributes.subject
Девіз правління

# data[].attributes.body
明治ー освічене правління

# data[].attributes.headline
Окімоно періоду Мейдзі. В перекладі окімоно несе значення - річ, призначена для выставлення на загальний огляд.

# data[].attributes.subject
Окімоно періоду Мейдзі. В перекладі окімоно несе значення - річ, призначена для выставлення на загальний огляд.

# data[].attributes.headline
Шафа. Період Мейдзі. Японія, дерево, різьба, золото, живопис.

# data[].attributes.subject
Шафа. Період Мейдзі. Японія, дерево, різьба, золото, живопис.

# data[].attributes.headline
Пано. Японія. Деревина, різьба, метал, слонова кість, перламутр, панцир черепахи, лаки, живопис

# data[].attributes.subject
Пано. Японія. Деревина, різьба, метал, слонова кість, перламутр, панцир черепахи, лаки, живопис

# data[].attributes.headline
Авторські вазони в техніці клуазоне, виконані мастером Ando Jubei 

# data[].attributes.subject
Авторські вазони в техніці клуазоне, виконані мастером Ando Jubei 

# data[].attributes.headline
Музейний експонат школи Унзан - подвійна ваза в техніці Сацума, Тенага, Анімана. 

# data[].attributes.subject
Музейний експонат школи Унзан - подвійна ваза в техніці Сацума, Тенага, Анімана. 

# data[].attributes.headline
Парні вазони в техніці Імарі, період Мейдзі, близько 1868-1912 рр.

# data[].attributes.subject
Парні вазони в техніці Імарі, період Мейдзі, близько 1868-1912 рр.

# data[].attributes.headline
Майстерня Miyao Eisuke, період Мейдзі близько1868-1912 рр.

# data[].attributes.subject
Майстерня Miyao Eisuke, період Мейдзі близько1868-1912 рр.

# data[].attributes.headline
Живопис і скульптура

# data[].attributes.subject
Живопис і скульптура

# data[].attributes.body
Японські художники, в свою чергу, освоїли живопис маслом. В цілому на живопис епохи Мейдзі вплинули такі напрямлення, як реалізм, імпресіонізм та постімпресіонізм. 1887 року в Токіо була заснована нова школа витончених мистецтв національного напрямку, а 1907 року - перший офіційний «Салон мистецтв».

Серед художників набули популярності Коно Хогай (1828–1888), Сімомура Кандзан (1873–1916), Такеути Сейхо (1864–1924) та Томіока Тессай (1836–1942). Вони притримувалися традиційного японського стилю та мотивів, але не боялись проявляти оригінальність в настрої та техніці. Блище за всіх до розробки нового стилю підійшов Томіока Тессай. Його витвори набули новий характер завдяки грубим, викривленим лініям та плямам чорної туши, які гармонійно поєднувалися з тонко виписаними ділянками кольору.

В епоху Мейдзі скульптура, як і раніше, не користувалася великою популярністю. Але тим не менш, в цій глузі також було багато новаторів. Бронзові скульптури епохи відображають властиве японцям почуття лінії та кольору, що проявляється в використанні м’якої зеленої або теплої коричневої патини.

Найбільш значущими видами декоративно-прикладного мистецтва вважались кераміка та фарфор. Процес виготовлення справжнього фарфору став відомий японцям в кінці 16 або початку 17 ст. - це були тарілки та чаші с гладкою глазур’ю та асиметричними малюнками. На відміну від форфору, в грубій посуді з глини каменної маси увага акцентувалася на матеріалі та унікальному розташуванні декоративних елементів. Такий посуд був  створений в традиціях дзен-буддизму та користувалася популярністю в інтелектуальних колах.

В підсумку, к середині XIX сторіччя в японському фарфоровому мистецтві сформувалось декілька основних стилів, кожний з яких залишив слід в розвитку прикладного мистецтва: Імари (Аріта), Какіемон, Набесіма, Кутані, Кьо (Кіото), Сацума.

Перлиною традиційного мистецтва були фарфорові вироби в стилі Сацума. До XVI століття в печах Сацума-які на острове Кюсю вироблялася традиційна японська кераміка.

Епоха Мейдзі також стала розквітом мистецтва емалі. Саме в цей час техніки декорування посуду та інших предметів були доведені до ідеалу. Однією з найбільш розповсюджених була традиційна техніка Клуазоне – спосіб створення предметів з емалірованого металу, прикрашених складними візерунками. Серед художників, що творили в цій галузі, можна відмітити Намікаву Ясуюкі, Намикаву Сосуке, Андо Дзюбей, Хаясі Кодендзі.

# data[].attributes.body
Саме епоха Мейдзі стала періодом взаємопроникнення японської та західної культур. Багато що змінилося, з'явилися нові мотиви, нові техніки. Художники з інших країн звернули увагу на японську культуру та привнесли елементи японського стилю в живопис, скульптуру та декоративно-прикладне мистецтво. Особливо яскраво японські мотиви проявилися в новому стилі — ар-нуво (або інша назва «модерн»).

Традиційне мистецтво Японії в епоху Мейдзі також відчуло на собі віяння нових традицій та використовування нових технік. При цьому власні традиції японців не залишились без уваги - вони всього лишень доповнилися новими ідеями, мотивами та формами, повністю зберігши свою ідентичність. Більш того, багато художників з різних країн стали звертати увагу на особливості японської культури та привносити її елементи в свою творчість. Особливо яскраво проявилося використання елементів японського стилю в скульптурі, живописі та декоративно-прикладному мистецтві.

# data[].attributes.headline
Японія пережила спра

# data[].attributes.body
Японія пережила справді драматичні зміни: з феодальної острівної країни, розташованої на самому краю світу, вона перетворилася на могутню державу та повноправного гравця на імперіалістичній карті світу. Це була епоха Мейдзі, названа на честь девізу правління імператора Муцухіто, який і сам увійшов в історію як імператор Мейдзі.
Майбутній монарх-реформатор народився 3 листопада 1852 року в імператорському палаці Кіото. Муцухіто був сином імператора Осахіто та його наложниці Есіко. Хоча вона і не була офіційною дружиною імператора, Муцухіто за японськими законами вважався принцом, а оскільки решта дітей Осахіто померла в ранньому дитинстві, Муцухіто виявився єдиним претендентом на Хризантемовий трон.

# data[].attributes.headline
Соедзі́ма Танео́мі (

# data[].attributes.body
Соедзі́ма Танео́мі (яп. 副島種臣, そえじまたねおみ; 17 жовтня 1828 — 31 січня 1905) — японський політичний і державний діяч, дипломат, каліграф кінця періоду Едо — періоду Мейдзі. 3-й міністр закордонних справ (4 листопада 1871 — 28 жовтня 1873), 7-й міністр внутрішніх справ (11 березня 1892 — 8 червня 1892), 2-й віце-голова Таємної ради (1891–1892). Співзасновник Патріотичної громадської партії (1874).  Склав проект указу про нову форму державного правління (1868)

# data[].attributes.headline
Меттью Келбрейт Перр

# data[].attributes.body
Меттью Келбрейт Перрі (англ. Matthew Calbraith Perry; 10 квітня (1794-04-10) - 4 березня) - військовий і політичний діяч США, офіцер і коммодор Військово-морських сил США. Народився у сім'ї військових. Брав участь у Англо-американській (-), Другій берберійській (1815) та Американо-мексиканській війнах (-). Був одним із реформаторів американських збройних сил, за що отримав прізвисько «батько парового флоту США». Успішно провів дипломатичну місію в Японії (-), яка завершилася підписанням Канагавського договору, першої угоди між ізоляціоністською Японією та США. В американській історіографії традиційно оцінюється як особа, яка відкрила Японію Західному світу

# data[].attributes.headline
Коли влада нарешті п

# data[].attributes.body
Коли влада нарешті повністю перейшла до імператора Мейджі, був виданий Указ про форму правління
Указ починався з П'ятистатейної присяги, яка перераховувала засадничі принципи реставрації Мейджі. Уся влада в країні належить Великій державній раді, що діяла від імені Імператора.
Їй підпорядковувалися сім центральних відомств:
Законодавча рада (議政官)
Виконавча рада (行政官)
Рада синто (神祇官)
Рахункова рада (会計官)
Військова рада (軍務官)
Іноземна рада (外国官)
Судова рада (刑法官).

Законодавча рада поділялася на два відомства: Верхню і Нижню палати. Верхня палата була вищим органом. Вона складалася з молодших радників і очолювалася старшими радниками. Ця палата визначала форму державного правління, ухвалювала закони, міжнародні договори тощо. Нижня палата була праобразом майбутнього парламенту. Вона формувалася з депутатів, що представляли регіони, і очолювалася головою. Завданням цієї палати було обговорення проблем оподаткування, фінансів, війни тощо.

Регіональні уряди поділялися на три групи залежно від типу адміністративної одиниці. Цими одиницями були 10 головних і 23 звичайні префектури, які напряму залежали від центру, а також 277 автономних ханів (були ліквідовані разом із самурайським землеволодінням у 1871).

На противагу префектурам, що були адміністративними одиницями нового зразка, автономні хани представляли релікт попереднього періоду Едо. Вони були спадковими володіннями великих самурайських родів, які мали власні не уніфіковані системи організації управління.

# data[].attributes.headline
На початку правління

# data[].attributes.body
На початку правління нового імператора Японія перебувала у періоді глибокої політично-соціальної кризи. Японія була поділена на два ворожі табори — сьоґунат Токуґава та реформаторську опозицію.

# data[].attributes.headline
                               Соціальна структура 

# data[].attributes.subject
                               Соціальна структура 

# data[].attributes.body
Кордони між соціальними класами були стерті. Самураї були незадоволені введеною реформою, оскільки вони втрачали свої привілеї. Однак населення країни все ще ділилося на три стани:
-вище дворянство (колишні князі та придворна аристократія);
-дворянство (колишні самураї);
-простий народ (торговельно-промислова буржуазія, ремісники, робітники, селяни).