# data[].attributes.body
L'any 1874 va començar a notar-se l'augment de força que tenia el moviment a favor de la Restauració Borbònica amb la publicació del Manifest de Sandhurst, el programa com a rei del príncep Alfons. S'anomena així perquè es el nom de l'acadèmia militar anglesa on el llavors noi estudiava.

El 31 de Desembre d'aquell any, el general Martínez Campos va fer un pronunciament del mateix nom proclament rei a Alfons de Borbó, cosa que contradiu a Antonio Cánovas del Castillo, el màxim dirigent del partit conservador, qui esperava resuperar la monarquia de forma pacífica.

# data[].attributes.body
Amb l'arribada al poder d'Alfons XII, es constiuteix un govern presidit per Cánovas i es convoquen eleccions a corts constituents.

Cánovas vol solucionar els problemes del liberalisme:
· Caràcter partidista i excloent dels moderats.
· Intervencionisme dels militars en la política.
· Proliferació dels enfrontaments civils.
Per això es planteja dos objectius:
· Elaborar una constitució amb un sistema polític basat en el bipartidisme.
· Pacificar el país, acabant amb les guerres carlines i la de Cuba, amb la pau de Zanjón (1878).

# data[].attributes.body
· Liberalisme doctrinari: Sufragi censatari i sobiranania compartida entre les corts i el rei.
· Conservadora: Monarquia, religió i propietat.

Trets principals
Monarquia:
- Institució permanent i al marge de qualsevol decisió política.
- Sobirania compartida.
- Dret de vet; nomenament de ministres; convocació, suspensió i dissolució de les corts.
Corts:
- Bicamerals: senat i congrés dels diputats.
- 50% del senat és per dret propi o vitalici.
Sufragi:
- 1878 Censatari (Contribuents més grans).
- 1890 Universal (Masculí).
Confessionalitat catòlica de l'estat.
Manteniment del culte i el clergat.
Declaració de drets.

La resta de partits eren molt poc importants i estaven representats per:
Republicans:
- Possibilistes: Castelar
- Progressistes: Ruiz Zorrila
- Unitaris: Salmerón
- Federals: Pi i Margall
Ultracatòlics
- Carlins: Carles VII
- Integristes: Ramón Nocedal
- Unión Católica: Alejandro Pidal
Nacionalistes
- Lliga Regionalista: Prat de la Riba
- Partit Nacionalista Basc: Sabino Arana
Socialistes
- PSOE: Pablo Iglesias

# data[].attributes.body
Cànovas va imitar el sistema britànic del parlamentarisme per tal d'utilitzar-lo a Espanya. El sistema consistia en l'alternança pacífica del poder entre el Partit Conservador de Cánovas i el Partit Liberal de Sagasta. Tot i que ja es feia abans, el 24 de novembre de 1885 es va oficialitzar amb el Pacte del Pardo. Va funcionar del 76 al 98.

El mètode que ulititzaven per fer que hi hagués turnisme tot i haver-hi eleccions era el frau electoral. Per una banda utilitzaven el caciquisme per controlar el vot obrer, i per l'altra feien tupinades, falsificant el vot dels morts, per aconseguir més vots pel partit indicat.

De fet, fins i tot hi havia representants de certes regions que no hi havien ni estat mai. Aicò s'anomena cuenrisme.

# data[].attributes.body
Quan mor Ferran VII, el 1833, el seu germà Carles Maria s'enfrenta amb la filla de Ferran a causa dels canvis que provoquen la llei sàlica i la pragmàtica sanció, que fa que l'herència del tro passi de Carles a Isabel.

A partir d'aquell moment es formen els Carlistes, que donen suport a Carles i lluiten per una Espanya amb els següents trets:
- Catòlica
- Foral
- Governada per Carles de Borbó
- No democràtica (Absolutista)
- Model econòmic liberal capitalista

Ells s'estenien majoritariament a l'Espanya rural, bàsicament el País Basc, Navarra, Nord de Catalunya, el maestrat al país valencià i Aragó.

El seu lema era: DÉU, PÀTRIA I FURS.

Els membres més importants eren la petita noblesa, part del clergat i petits propietaris i artesans.

El Carlisme acaba per culpa de conflictes interns entre els més radicals i els que volien pactar, però l'essència es manté en molts partits conservadors.

Conseqüències:
- Descentralització d'Espanya
- Prestigi dels militars vencedors
- Gran llast econòmic

Les dates d'aquestes guerres son:
1a Guerra Carlina: 1833-1839
2a Guerra Carlina: 1846-1849
3a Guerra Carlina: 1872-1876

# data[].attributes.attachment_caption
Emilio Catelar, Partit Republicà Possibilista

# data[].attributes.body
- Fortament dividits
- Coalicions entre partits
- Lluiten contra l'abstencionisme anarquista i la competència electoral dels socialistes.

# data[].attributes.body
- Tendències anarquistes: opció violenta amb l'Acció Directa.
- Tendències marxistes: fundació del PSOE i creació de la UGT.

# data[].attributes.body
- Fort a Catalunya, País Basc i Galicia.
- Regionalisme: Agrupaments regionals entre el poble i l'estat.
- Nacionalisme Basc: Sabino Arana crea el Partit Nacionalista Basc el 1894, creant la Ikurriña. Aquest partit dona suport a l'independentisme Basc, la religió, la societat tradicional i els furs. Critica els Immigrants (Maketos), comunistes i classes altes liberals.

# data[].attributes.body
Durant la Restauració Cuba va fer diverses guerres contra Espanya per aconseguir l'autonomia:
La primera, la guerra llarga de dels 10 anys va anar del 1868 al 78. Llavors els Rebels demanen la mateixa representació a les corts, la participació en el govern de l'illa, la llibertat de comerç i l'abolició de l'esclavitut. Amb el pacte de Zanjón es va acordar un règim d'autonomia.

Com que Espanya no va saber solucionar els problemes de Cuba hi va haver una segona guerra, aquest cop independentista, on els cubans van ser ajudats pels americans. Va acabar amb el tractat de París el 1898, on Cuba, Puerto Rico i Filipines van passar a mans d'Estats Units.

Després del desastre del 98 va començar una crisi política que va crear la Generació del 98. A partir d'aquell moment la Restauració com a tal va acabar i es va iniciar una política regeneracionista.

# data[].attributes.body
Casa de Borbó
Felipe V: 16 nov 1700 - 14 gen 1724
Luís I: 14 gen 1724 - 31 ago 1724
Felipe V: 6 set 1724 - 9 jul 1746
Fernando VI: 9 jul 1746 - 10 ago 1759
Carlos III: 10 ago 1759 - 14 des 1788
Carlos IV: 14 des 1788 - 19 mar 1800
Fernando VII 19 mar 1808 - 6 maig 1808

Casa Bonaparte
José I: 6 juny 1800 - 11 des 1813

Casa de Borbó
Fernando VII: 11 ago 1808 - 29 set 1833
Isabel II: 29 set 1833 - 30 set 1868

Casa de Saboya
Amadeo I: 16 nov 1870 - 11 feb 1873

Casa de Borbó
Alfonso XII 29 des 1874 - 25 nov 1885
Alfonso XIII 17 maig 1886 - 14 abr 1931

Casa de Borbó
Juan Carlos I: 22 nov 1975 - 18 jun 2014
Felipe VI: 19 jun 2014

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La siguiente es una lista de los reyes de España en el sentido moderno de la palabra.

Aunque soberanos medievales se intitularon Imperator totius Hispaniae (en latín: 'Emperador de toda España'), lo cierto es que los linajes de los anteriores reinos se fundieron finalmente en el matrimonio entre Isabel I de Castilla y Fernando II de Aragón, mejor conocidos como los Reyes Católicos, si bien ambos reinos siguieron separados ya que cada uno de los monarcas tenía plena potestad en los dominios respectivos. Entre 1516 y 1518, el nieto de los Reyes Católicos Carlos I se hizo con el poder ante la incapacidad de su madre Juana I de Castilla, uniendo al territorio español bajo un solo monarca. De este modo se fue configurando el bloque de la Monarquía Hispánica para los siglos sucesivos.

En 1474 el rey Enrique IV de Castilla murió, dejando un reino inmerso en una guerra civil entre Isabel y Juana la Beltraneja que, finalmente, ganó la primera. En 1479 Juan II de Aragón murió, pasando el trono a Fernando, a la sazón rey de Castilla por matrimonio con la reina Isabel; de esta manera se empezó a gestar lo que sería la futura monarquía española. En 1492 conquistaron el Reino de Granada, el último territorio islámico en la península, y en 1512 Fernando II conquistó el Reino de Navarra con el apoyo del partido beaumontés y del papa Julio II, y lo incorporó a Castilla en 1515. A la muerte de la reina Isabel, le sucedió su hija Juana, quedando su padre como regente; a pesar de ser rechazado por la nobleza castellana y reemplazado por el marido de Juana, Felipe el Hermoso (que llegó a ser jurado rey), Fernando volvió a asumir la regencia tras la repentina muerte de este.

A la muerte del Rey Católico hubo un periodo de inestabilidad debido a la incapacidad mental de su hija Juana, que fue aprovechado por su nieto Carlos para proclamarse rey en Bruselas, lo que fue reconocido en Castilla; pero en Aragón no hubo acuerdo en aceptar y en aplicar el testamento del Rey Católico por contravenir los fueros, lo cual condujo a un periodo de interregno tácito, en el que se paralizó el gobierno, hasta que finalmente se avino a jurar a Juana y Carlos como reyes de Aragón.​

La Casa de Habsburgo o de Austria comenzó con Carlos I (V del Sacro Imperio Romano Germánico). Dejó tras de sí una monarquía española que fue también, por algún tiempo, soberana de los Países Bajos, de buena parte de Italia y de grandes territorios en ultramar; no obstante, el título de emperador no pasó a los siguientes monarcas de España, sino al hermano de Carlos, Fernando I del Sacro Imperio Romano Germánico.

Tras la muerte de Carlos II sin descendencia, la titularidad de la Corona de España pasa a su sobrino-nieto, y nieto a su vez de Luis XIV de Francia, Philippe d'Anjou, siendo el primer miembro de la Casa de Borbón en España. Al ser nombrado rey de España, Philippe cambia su nombre a Felipe, mientras que el apellido francés Bourbon se castellanizó como Borbón.

El único monarca de esta casa fue José I, impuesto por su hermano Napoleón I de Francia después de ocupar España y hacer renunciar a Carlos IV en 1808. Gobernó en la España ocupada por los franceses y en sus dominios sin el reconocimiento de las Cortes ni de la América española, con el título de Rey de las Españas y de las Indias, por la gracia de Dios y por la Constitución del Estado.

A partir de la Constitución de 1837, Isabel II pasa a denominarse Reina de las Españas.

El único monarca de esta dinastía es Amadeo I, elegido por las Cortes reunidas tras la revolución que, en 1868, destronó a Isabel II. El nuevo título fue Rey de España, por la gracia de Dios y la voluntad nacional.

Rey de España por la gracia de Dios y la Constitución.

Su título es simplemente rey de España, y sus funciones vienen delimitadas en el Título II de la Constitución española.

Felipe V ha sido el monarca que más años ha reinado, con un total de 45 años y 4 días, seguido por Alfonso XIII, con 44 años y 329 días -si bien, durante los primeros diecisiete, al no tener la mayoría de edad, su madre María Cristina de Habsburgo-Lorena actuó como regente tras la prematura muerte de su antecesor, Alfonso XII. Por el contrario, Luis I fue el monarca que reinó menos tiempo, solamente siete meses en 1724, si bien Felipe el Hermoso, que fue rey iure uxoris y juramentado por las Cortes de Castilla, tuvo un reinado que duró solo 75 días.

1. Por el fallecimiento de Isabel I, Fernando II (V) dejó de ser rey en Castilla y fue designado Gobernador y Administrador del reino en nombre de su hija Juana, lo que fue confirmado en las Cortes de Toro.​

2. Por el testamento de su padre, Fernando II de Aragón, Juana se convirtió en reina nominal, pero varias instituciones de la Corona no la reconocían como tal. La situación quedó parada hasta que su hijo, Carlos I, juró en su nombre y en el de su madre, los distintos fueros de la Corona Aragonesa: en Aragón, el 19 de julio de 1518; en Cataluña, el 16 de abril de 1519,​ y en Valencia, el 16 de mayo de 1528​ con lo que ambos fueron reyes de iure.

3. Tras acordar Concordia de Villafáfila con su suegro Fernando II, fue jurado rey en las Cortes de Valladolid.​

4. Carlos I se autoproclamó rey de Castilla y de Aragón el 14 de marzo de 1516 y, posteriormente, fue jurado como tal (junto con su madre) en las Cortes de Castilla (9 de febrero de 1518), y en las distintas Cortes de Aragón: Aragón (29 de julio de 1518), Cataluña (16 de abril de 1519) y Valencia (16 de mayo de 1528).

5. Felipe II incorporó Portugal junto con los demás reinos españoles, en una unión dinástica, al hacer valer sus derechos sucesorios en 1581 en las Cortes de Tomar.

6. Fue proclamado en Viena,​ y en Madrid en los años 1706​ y 1710.​

7. Fecha de la rendición de Palma de Mallorca.​​

8. Carlos, elegido emperador del Sacro Imperio en 1711, mantendría sus pretensiones territoriales sobre España hasta el tratado de paz de Viena de 30 de abril de 1725.​

9. El 11 de agosto de 1808 el Consejo de Castilla declaró nulas las abdicaciones de Bayona, reconociendo a Fernando VII rey de nuevo, y formando regencias en su nombre.​

10. El nacimiento de Isabel II planteó un problema sucesorio con su tío Carlos María Isidro de Borbón. Véase Primera Guerra Carlista.

11. Fueron regentes durante su minoría de edad: Maria Cristina de Borbón-Dos Sicilias (29 de septiembre de 1833-12 de octubre de 1840) y Baldomero Espartero (12 de octubre de 1840-23 de julio de 1841). El 23 de julio de 1843, Espartero huyó a Londres y Joaquín María López y López asumió la jefatura del Estado y del Gobierno del 23 de julio de al 8 de noviembre de 1843. Las Cortes aprobaron que Isabel II sería proclamada mayor de edad anticipadamente en cuanto cumpliera los 13 años de edad, y asumió plenos poderes regios el 8 de noviembre de 1843, jurando la Constitución dos días después.

12. A pesar de ser rey de España desde su nacimiento, debido a su minoría de edad, fue regido por María Cristina de Habsburgo-Lorena desde el 26 de noviembre de 1885 hasta el 17 de mayo de 1902.

13. El 26 de julio de 1947 la monarquía fue restaurada en España, tras un paréntesis de 16 años (desde el 14 de abril de 1931), con la entrada en vigor de la quinta Ley Fundamental del régimen franquista. En 1969, Juan Carlos I fue nombrado príncipe de España y futuro sucesor en la jefatura del Estado a título de rey. En 1974, desempeñó la jefatura del Estado por primera vez y de forma interina, así como también desde el 30 de octubre al 20 de noviembre de 1975, ambas veces por enfermedad de Francisco Franco. El 22 de noviembre de 1975, dos días después del fallecimiento de Franco, las Cortes proclamaron a Juan Carlos como rey de España.

1. de Francisco Olmos, José María (2003). "Estudio documental de la moneda castellana de Carlos I fabricada en los Países Bajos (1517)". Revista General de Información y Documentación (Universidad complutense de Madrid) 13 (2): 144-145. .

2. de Francisco Olmos, José María (2002). "Estudio documental de la moneda castellana de Juana la Loca fabricada en los Países Bajos (1505-1506)". Revista General de Información y Documentación (Universidad complutense de Madrid) 12 (2): 307-308. .

3. de Casanova Todolí, Ubaldo (1980-1984). "Las primeras Cortes Catalanas de Carlos I (Barcelona 1519-1520)". Mayurqa (20): 248. .

4. Solano Camón, Enrique (2004). "Aragón en la administración de guerra de la monarquía hispánica durante el siglo XVI". Revista de Historia Moderna. Anales de la Universidad de Alicante (22): 83. .

5. Instituto Salazar y Castro, Estudios genealógicos, heráldicos y nobiliarios en honor de Vicente de Cadenas y Vicent con motivo del XXV aniversario de la revista Hidalguía, vol.2, Ediciones Hidalguía, 1978

6. Frey, Linda. The treaties of the War of the Spanish Succession: an historical and critical dictionary, ed. Greenwood Publishing Group, 1995.

7. Joaquín María Bover de Rosselló, Historia de la casa real de Mallorca y noticia de las monedas proprias de esta isla, Imprenta de Felipe Guasp y Barberi, 1855

# data[].attributes.attachment_link.title
Anexo:Reyes de España - Wikipedia, la enciclopedia libre

# data[].attributes.attachment_link.description
La siguiente es una lista de los reyes de España en el sentido moderno de la palabra. Aunque soberanos medievales se intitularon Imperator totius Hispaniae (en latín: 'Emperador de toda España'), lo cierto es que los linajes de los anteriores reinos se fundieron finalmente en el matrimonio entre Isabel I de Castilla y Fernando II de Aragón, mejor conocidos como los Reyes Católicos, si bien ambos reinos siguieron separados ya que cada uno de los monarcas tenía plena potestad en los dominios respectivos.

# data[].attributes.body
A partir del desastre del 98 trobem aquestes característiques:
- Rei Alfons XIII
- Caciquisme
- Tornisme entre conservadors i liberals
- Silvela, Maura, Canalejas, Dato, etc. com a protagonistes polítics
- Moviment regeneracionista (Joaquin Costa)
- Anarquisme (CNT)
- Guerra del Marroc
- Dictadura de Primo de Rovera (1923-1929)

# data[].attributes.body
Trobem aquestes característiques:
- LLiga Regionalista (Prat de la Riba i Cambó)
- Solidaritat Catalana
- Mancomunitat de Catalunya
- Setmana tràgica (1909)
- Lerrouxisme
- Anarquisme (CNT de Layret i Salvador Seguí)
- Sindicats únics
- Pistolerisme

# data[].attributes.body
Els principals representants polítics d'aquest moviment ideat per Joaquin Costa, Lucas Mallada i Macias Picavea que pretenia modernitzar el país van ser Silvela, Maura i Canalejas.

El moviment defensava que la regeneració del païs s'havia de basar en:
- La moralitat de la gestió pública
- La reforma de l'Estat
- El fonament de la riquesa
- L'impuls de l'ensenyament públic
- L'oblit de les glòries del passat

El Krausisme va tenir una gran influència en el camp de l'educació gracies al deixeble de Giner de los Ríos, Sanz del Río, qui fundà la "Institución Libre de Enseñanza".

# data[].attributes.body
Polavieja, qui forma part del govern de Silvela, proposa la descentralització del govern per evitar el catalanisme. Silvela dona el ministeri de Gràcia i Justícia a Manuel Duran, un català.

Aquest govern fracassa a causa dels impostos del 98 sobre comerços i indústries i tanquen les caixes.

El 1905, durant el govern del Partit Liberal (Moret) es produeix la primera gran crisi de la Restauració.

Després de la Victòria el 1905 a les municipals de la Lliga de Catalunya, la revista Cu-cut! fa mofa de les derrotes de l'exèrcit, que respon amb un atac de 300 oficials de Barcelona envers la redacció d'aquest i de La veu de Catalunya.

El 1906 s'aprova la Llei de jurisdiccions, que permet a l'exèrcit jutjar delictes conta aquest i la pàtria.

# data[].attributes.body
Solidaritat Catalana es va formar després de l'atac a La veu de Catalunya, i era una coalició entre tots els partits catalanistes més importants. Dins d'aquests, el paritit més destacat era la Lliga Regionalista, encapçalada per Prat de la Riba, Francesc Cambó, el doctor Bartomeu Robert i Josep Puig i Cadafalch.

El seu rebuig a la Llei de jurisdiccions va impulsar la seva unió i la creció del Programa del Tívoli, el seu programa comú. Van aconseguir 41 dels 44 escons de Catalunya.

El Lerrouxisme va ser el corrent ideat per Alejandro Lerroux i seguit pel Partit Radical. No va ser fins la Segona república que el partit antimonàrquic i anticlericalista va cobrar importància.

# data[].attributes.headline
Crisi del Pacte del Pardo: Setmana Tràgica

# data[].attributes.subject
Crisi del Pacte del Pardo: Setmana Tràgica

# data[].attributes.body
A causa de la impopularitat de la guerra del Marroc (1906: conferència internacional d'Algesires), amb les grans derrotes del 1908 al Monte Gurugú i al Barranco del Lobo, s'han de llevar els reservistes. Quan aquests són a Barcelona durant el Juliol de 1909 per partir cap a l'Àfrica es reboten i comença la setmana tràgica.

Es cremen tots els edificis religiosos de Barcelona i s'executa a Francesc Ferrer i Guàrdia, fundador de l'Escola Moderna, sense proves.

# data[].attributes.body
Després de la caiguda de Maura, el tercer polític que intenta reformar el sistema és J. Canalejas, líder del partit liberal serà president del govern entre el febrer de 1910 i el 12 de març de 1912.

Durant el seu mandat aplicarà la reducció d'impostos de consums; la llei de reclutament, que estableix un nou sistema de quotes de sorteig en un servei obligatori per a tothom, la regulació de les condicions de treball i la reestructuració de finançament dels Ajuntaments. Aprova el projecte de Mancomunitat i va prohibeix la instal·lació de noves ordres religioses a Espanya (ley del Candado).

Mor assassinat per una anarquista i amb ell s’esvaeix l'opció del reformisme i Espanya entra en una època convulsa.

# data[].attributes.headline
Efectes de la 1a Guerra Mundial i Crisi del 17

# data[].attributes.subject
Efectes de la 1a Guerra Mundial i Crisi del 17

# data[].attributes.body
Efectes de la Gran Guerra:
- Augment de les exportacions i creixement econòmic
- Descontentament dels treballadors
- La dinamització de la societat
- La Societat de Masses, opinió pública
- La societat es va dividir entre francòfils i germanòfils
- Esclat de les avantguardes

Crisi múltiple de 1917:
- 1914 a 1917, expansió econòmica per la 1a Guerra Mundial
- Superàvit de la Balança comercial
- Especulació
- Inflació
- Govern Conservador (Eduardo Dato)
- 1916 UGT i CNT amenacen de vaga
- 1917 vaga, 70 morts i 2000 detencions
- Trienni Bolxevic (1918-1821)
- Sobredimensió de l'oficialitat a l'Exèrcit a causa de la pujada d'escalafó automàtica.
- Assamblea de Parlamentaris

# data[].attributes.headline
Crisi final: els Anys del Pistolerisme i Consolidació de la CNT

# data[].attributes.subject
Crisi final: els Anys del Pistolerisme i Consolidació de la CNT

# data[].attributes.body
Es consolida la CNT (Confederació Nacional del Treball) que vol:
- Independència del proletariat respecte de la burgesia i les seves institucions
- Apoliticisme del moviment obrer = absentisme electoral
- Necessitat de la UNITAT SINDICAL dels treballadors
- Voluntat d'enderrocar el capitalisme (expropiació dels burgesos)

Líders: Salvador Seguí, Àngel Pestaña i Joan Peiró

Amb la vaga de La Canadenca s'inicia el Pistolerisme, la Patronal crea el Sindicat Lliure pels seus pistolers i la CNT també en contracta per contrarestar-los.

# data[].attributes.headline
Crisi Militar. Anual i Expedient Picasso

# data[].attributes.subject
Crisi Militar. Anual i Expedient Picasso

# data[].attributes.body
A començament de la dècada dels vint, a prop de Melilla , les tribus rifenyes hostilitzaven a l'exèrcit espanyol permanentment.
El 21 de juliol de 1921 els homes d’Abd-el-Krim atacaren les posicions espanyoles causant unes 320 baixes. El general Silvestre va iniciar una ofensiva que va generar un desastre a la batalla d’Annual (es va perdre tot el territori i van haver-hi més de 10.000 baixes).

Es destapa la incompetència i corrupció de l'exèrcit. El gran escàndol que va suposar sobre l’opinió pública espanyola va obligar al govern de Maura a obrir una investigació oficial.
INFORME PICASSO

# data[].attributes.body
A causa de la violència social, radicalització del catalanisme, descrèdit del sistema parlamentari, inexistència d'una oposició política eficaç i, en últim terme i el desastre d'Annual van donar peu a la dictadura de Primo de Rivera.

Al principi la dictadura tenia el suport de la majoria de sectors polítics i de l'exèrcit, fins que al veure que la dictadura no duraria uns mésos sinó que s'allargaria aquesta va començar a perdre suport.

1923-1925
- Estat de Guerra
- Suspensió de la Constitució
- Dissolució del Parlament
- Prohibició de símbols catalanistes
- Política d'ordre públic repressiva
- Prohibició de les vagues
- Intervenció militar al Rif. Desembarcament a la badia d'Alhucenas. Victòria Espenyola.
- Regulació del treball de la dona
- Polítiques antiatur

1923-1930
- Formació política Unión Patriótica
- Consell de Treball (regulador)
- Assamblea Nacional Consultiva
- Impuls de l'obra pública. Carreteres, vies i energia hidràulica
- Increment de siderometal·lúrgiques i petrolíferes
- Creació de CAMPSA, Telefonica i Iberia.

Primo de Rivera dimitaix el 30/1/1930 i es fa el Pacte de Sant Sebastià

# data[].attributes.body
1931-1936
Govern Provisional 31
Bienni Reformista 31-33
Bienni Negre 33-36
Govern del Front Popular 36

Esquerres inicien procés reformista que es truca quan les dretes arriben al poder. El recuperen quan guanyen el 36.

# data[].attributes.headline
Context Històrica Catalunya II República

# data[].attributes.subject
Context Històrica Catalunya II República

# data[].attributes.body
Macià accepta que Catalunya sigui una comunitat autònoma després d'haver declarat que Catalunya era una República.
Van governar durant tota la república les esquerres.

# data[].attributes.body
Derecha Liberal Republicana
- Niceto Alcalà Zamora
- Miguel Maura
Acción Republicana
- Manuel Azaña
Al Servicio de le República
- José Ortega i Gasset
Partido Radical
- Alejandro Lerroux
CEDA
- José María Gil

ERC
- Macià
- Lluís Companys
Lliga Regionalista
Acció Catalana Republicana
Unió Socialista de Catalunya

# data[].attributes.headline
Caiguda de la monarquia i proclamació de la República

# data[].attributes.subject
Caiguda de la monarquia i proclamació de la República