# data[].attributes.headline
סיכום מסמך סיכומים

# data[].attributes.subject
סיכום מסמך סיכומים

# data[].attributes.body
מפני שאנו צריכים לסכם את המסך שמימין , נסכם אותו בקצרה כמחשבה לעתיד .
מאותו מסמך ניתן לראות כי לצערנו , הגזענות והאפליה במדינת ישראל מהווה חלק בלתי נפרד מהזהות הישראלית , בנוסף , האפליה טמונה ושרושה בנו ויש לנקוט בצעדים קיצוניים בכדי לשפר את המצב ועל אחת כמה וכמה בכדי להעלים אותו .
כמחשבה לעתיד , כולנו תקווה כי מדינת ישראל תבין כי האפליה והגזענות הן שני שדים רעים ונוראיים ש"אוכלים אותנו מבפנים" , אנו צריכים להבין ואנו מקווים שנצליח להבין כי אל לנו לנהוג כך וכי עוד לא מאוחר לשנות .

# data[].attributes.headline
השיר - "שנאת חינם , ביטוי ואחווה "

# data[].attributes.subject
השיר - "שנאת חינם , ביטוי ואחווה "

# data[].attributes.body
"שנאת חינם , אך האומנם ?
הרוסי , השחור והדתי , כולם.
יחד נאחד את העולם .
כשהגזענות משפיעה על החברה ,
אנו חוזרים לימי מעברה - שהשחור בולט והלבן משתלט.

הרוסים הרוסים והשחורים באזיקים ,
וכולם חושבים שהערבים "מחבלים" ,
מחבלים במדינה , עם הסכין השלופה ,
שעוד מעט תיצור עוד גופה .
למרות כל זאת כולם מקווים , שהפצע העמוק הזה עוד יחלים."

# data[].attributes.headline
טקסט טיעון - שיר

# data[].attributes.subject
טקסט טיעון - שיר

# data[].attributes.body
נתבקשנו להציג מדוע בחרנו בנושא מחאה זה , ומדוע בחרנו בתוכן שיר זה .

אנו סבורים כי נושא האפליה בישראל הינו נושא חשוב וכאוב מאוד . ולכן בחרנו לכתוב את השיר על פי נושאים אלה . בחרנו בנושאי האפליה מכמה סיבות שנציג :

ראשית כל , בתור נערים מתבגרים במדינה מלאת גזענות ואפליה ומדינה מכורת אקטואליה , לא יכולנו שלא לשים לב לאפליה הבלתי פוסקת והמתמשכת כנגד אוכלוסיות רבות בחברה , אנו סבורים כי נושא זה חשוב ויש לשנותו ולגדוע כל אפליה וגזענות שהיא , דבר שחיזק את בחירתנו לבחור ולחקור על נושא זה .

שנית כל , דבר שחרה לנו מאוד היה הניגודיות שבין עברו של העם היהודי לבין הגזענות שאנו חווים ומבצעים כנגד אותן אוכלוסיות חלשות , שכן במשך אלפי שנים , חווה העם היהודי השפלות  וביזויים , אם בשואה , בה התביישנו בהיותנו יהודים בארץ זרה , אם במצרים או בגלות בבל על פי התנ"ך ואם במהלך תקופת האינקוויזיציה בספרד לפני כ 800 שנים , ובכולם חווינו את הרגשת הזר בארץ נכרייה , ובכל זאת , אנו ממשיכים ומצבעים מעשי גזענות ואפליה , לא מקבלים את השונה וגורמים לו להרגיש כשונה , כאחר וכמוזר .

בנוסף , בחרנו בנושא זה מפני ששמנו לב כי ישנה התנכלות מתמשכת ומכוונת כלפי אוכלוסיית השחורים במדינה , על פי דעתנו , אותם בעלי שררה מנצלים את כוחם ואת מעמדם כדי לתקוף ולפגוע כוונתית באותה אוכלוסייה . דבר שהפריע לנו מאוד והיה בכוונתנו לחקור למה ומהן הנסיבות שגרמו לתופעה , עצוב היה לנו לגלות שהדבר החל וממשיך להיות תלוי  אך ורק צבע עור ושיוך סממני וחיצוני בלבד .

בשיר שיצרנו , ניתן לראות את מושגי השנאה ועוד מגוון מושגים שליליים שהחברה הישראלית מייצרת , ערכי איבה , סטראוטיפים וסטיגמות שונות שמככבות בסצנה הישראלית , אך בסופו של דבר , ממש כמו ברגעי משבר בחברה הישראלית, מופיעות בשיר מעין נקודות אור המרמזות על תקווה ורצון לשינוי , כי עוד לא תם הזמן . ישנה תקווה אופטימית לשוויון וליצירת חברה נאורה ומכבדת .

מכל המופיעים לעיל ומהעבודה שלנו ניתן להסיק כי החברה הישראלית היא חברה רבת שסעים ומחלוקות , אך בסופו של יום אנחנו חברה פלורליסטית , מורכבת זהויות , תרבויות ודתות שונות ויש ללמוד לכבד כל אחד , כל אחר וכל שונה , כי כולנו בני אדם שווים .

# data[].attributes.headline
סיכום סופי של שלושת הסיכומים

# data[].attributes.subject
סיכום סופי של שלושת הסיכומים

# data[].attributes.body
ראשית , נתחיל בהצגת התופעה , גזענות – "גזְעָנוּת היא עמדה שלפיה בקרב בני אדם מתקיים קשר הכרחי בין מוצאם לבין תכונות אופי מסוימות, או לעתים גם כישורים שכליים. היחיד אינו נשפט על פי ייחודו האישי אלא על פי השתייכותו לקבוצה בלבד. ברוב המקרים משתמעת מהגישה גם עליונותה של קבוצה אחת על האחרת, והיא משמשת צידוק למעשים ולהתבטאויות שעיקרם העדפה של בני קבוצה אחת על בני הקבוצה האחרת .

על פי חוק העונשין הישראלי, גזענות מוגדרת כרדיפה, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עוינות או אלימות, או גרימת מדנים כלפי ציבור בני אדם או חלקים של האוכלוסייה או יחידים, והכול בשל צבע או השתייכות לגזע או למוצא לאומי-אתני." (ויקיפדיה- גזענות)

בהכרזת העצמאות הישראלית / מגילת העצמאות מופיעות המילים , שחור על גביו של לבן –                                                                                                       "מדינת ישראל , תקיים שיוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה , בלי הבדל דת גזע ומין"

בהסתכלות לא מעמיקה מדי אל פניה של החברה הישראלית , נבין כי הדבר לא ממש מתקיים , בלשון המעטה , נחשפנו לכך שאותו "הבדל גזע" , המתואר בהכרזה , נמצא שם לא בכדי , במדינת ישראל קיימת אפליה ברורה , חזקה וחותכת לכך שעדיין , אותו אדם שונה , בצבע עורו , בדתו ובעיקר בגזעו , עדיין לא שווה זכויות ולא משתווה בשום מצב לאדם ה"נורמלי" .

על פי הסיכומים הקודמים, של כל חברי הקבוצה , בהם כל אחד מהחברים עסק באכלוסיה מופלה אחרת, הסקנו בצורה חד משמעית כי קיימת אפליה חמורה בישראל, והיא נמצאת ומתרחבת סביבנו . כמו שהצגנו בסיכומים הקודמים ,וראינו שיש דוגמאות רבות ומקרים קיצוניים של אפליות לדוגמה: אפליית אתיופים בשל צבע עור,  אפליית רוסים בשל מבטא ושלל סטראוטיפים שמככבים בסצנה הישראלית .

האתיופים , שבאחרונה עלו לא מעט בכותרות החדשות בשל אלימות בלתי פוסקת וגזענית כלפיהם , סובלים בסדר גודל יום יומי מסטיגמות, סטראוטיפים ואלימות קשה ופוגענית כלפיהם, אך ורק בגלל צבע עורם שנתפס "כשחור" והשונה לעומת "הלבן" שנתפס כנורמלי. אירוע גדול מאוד שעלה בדיון בקבוצה בתהליך יצירת השיר היא אירועי האלימות המתמשכת כנגד שחורי העור מצד משטרת ישראל . כל חברי הקבוצה הסכימו פה אחד , שישנה אפליה ברורה מאוד בנושא זה , ושהיא חורה לכולנו .

אוכלוסיית הרוסים סובלת גם היא מאי שוויון אך ורק בגלל המבטא השונה והמצחיק . הם, וכל שאר האוכלוסיות המצומצמות והחלשות בישראל זוכות לאי שוויון זכויות במקומות כאלה ואחרים בהתנהלות היומיומית - לדוגמה: מקומות תעסוקה, מקומות ציבוריים , התבטאות בציבור ועוד .

מכל אלה ועוד רבים אחרים , ניתן להסיק כי כל מי שנתפס בישראל "כשונה" ולא "רגיל" זוכה ליחס מזלזל, מעליב, פוגעני , אכזרי ובלתי אנושי , אך בעיקר , לא שווה ,מהציבור , מהחברה , ומהמדינה כלפיו.

נושא זה מאוד קרוב לעולמנו , מכיוון שכל הנושאים שדיברנו עליהם קורים סביבנו ואנחנו לפעמים אפילו לא שמים לב או מתעלמים. בתור נערים שמבינים אט אט את הקורה במדינה ומתערים באירועי היום , עצוב לנו לסכם ולומר , שדווקא אנו , העם היהודי , שהקים מדינה שחרטה על דגלה את ערך השוויון , שיודעים אחרי 2000 שנות גלות (על פי התנ"ך) מהו הרגש של אי השוויון , של גר בארץ זרה ,  של מי שאינו שייך למקום , משפילים , מבזים ובזים לשונה , ולאחר ממנו , אבסורד שכל חברי הקבוצה הסכימו עליו , כמה שזה לא הגיוני , המציאות היא כזו.

לסיכום - אנו חושבים כי על מנת לתקן ולשפר את המצב , יש להמשיך להזכיר כל הזמן , שדווקא בגלל שאנו יודעים עד כמה לא נעים , נוח , ואף לפעמים עצוב , להרגיש שונה  , אנחנו , העם היהודי , שעבר את השואה , שיודע מהי ההרגשה של בושה במי שאתה , של ההסתרה של היותך יהודי , של היותך שונה . דווקא אנו , צריכים להבין יותר מכולם , ולכבד יותר מכולם את השונים ויש להמשיך להזכיר כי אנו עם אחד , עם שמורכב מהמון זהויות שונות שמרכיבות אותו , כי בסופו של דבר , הישראלי האידיאלי , הוא אחד שמורכב מהכל – אשכנזי ומזרחי , לבן ושחור , דתי וחילוני .

המסר שרצינו להעביר הוא מסר פשוט אבל חזק ונכון – שאפליה היא דבר לא נכון , דבר שצריך לגדוע ולעקור , דווקא אנחנו , במיוחד בישראל .

# data[].attributes.body
https://www.idc.ac.il

# data[].attributes.body
https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%96%D7%9B%D7%95%D7%99%D7%95%D7%AA_%D7%9C%D7%94%D7%98%22%D7%91

# data[].attributes.headline
מחאות בשירים שנלמדו 

# data[].attributes.subject
מחאות בשירים שנלמדו 

# data[].attributes.body
מחאות בשירים שלמדנו : אנו בחרנו את ארבעת השירים :
קו העוני , אהבה , שירת הסטיקר ונקמת הילד המגמגם .
המחאה בשיר - קו העוני :
המחאה בשיר מופנית כלפי שני גורמים , הראשון הוא החברה , האוכלוסייה מחוץ ובתוך המעברה , המחאה כנגד החברה באה לידי ביטוי בתחושת הכותב להצמדת אנשי קו העוני , הגרים במעברות , לתחושת הקיפוח , הכותב מרגיש כי ישנה הצמדה ותגית מסוימת מתדמת לאני קו העוני אם תחושת "אכלו ושתו לי" אותה תחושה מתבטאת בשיר במספר אופנים שונים , כשאר המרכזי בהם מופיע בתיאור הארוחה בביתו של הכותב :" הלחם שבצבעי איפור זולים נהיה שחור " , כשם שהדובר מרגיש מרומה ושעובדים עליו , "צובעים" לו את הלחם כדי שייחשב בריא יותר ופעמים רבות אף יקר יותר , הוא מדגיש את תחושת הקיפוח המוזכרת לעיל בדרך מרכזית זו . הוא מרגיש כי בעיניה של האוכלוסייה , אותם אנשים הם אנשים המבכים על גורלם ומתייסרים בו , אך בשיר , מנגד , הוא מראה מציאות אחרת ושונה לגמרי, אף הפוכה מזו המשויכת לאותם אנשים , בשיר , רוני מציג תחושות וחוויות ילדות שמחות שהוא זוכר ומדגיש כי בסופו של דבכ , גם אדם עני יכול להיות מאושר , הדבר בשיר מופיע ומודגש בצורה העיקרית ביותר בשורה השישית :" היה גם קול נחיתת מגפי הגומי באדמה הבוצית" , אותה קפיצה לבוץ מדוברת המזכירה לו נשכחות וילדות שמחה .
המחאה השנייה בשיר מופנית כלפי הממסד , הממשלה או השלטון ומוחה על הדבר הפשוט ביותר , הזכות לחיות ולהתקיים בצורה מכבדת, רוני מוחה על כך שאת אותם אנשים , שיכנו במעבורות , בשכונות עוני קטנות שהיו מסוגרות , קטנות ומרוחקות , הוא מוחה על כך שאותה מעברה מנעה מהאנשים המשתכנים בה להתפתח, להתעצם ולגדול .
המחאה בשיר - אהבה :
המחאה בשיר אהבה מופנית גם היא, כלפי האוכלוסייה והחברה ככלל , ואל אותם אנשים המאמינים באהבה , בפרט . במבט ראשון על השיר ניתן להסיק כי מדובר בסך הכול על אהבה תמימה , בריאה , נורמלית ואידאלית , בה שני "יצורים" מתאהבים אחד בשני והשיר מספר מה עולה על אהבתם , אך כשאר נבדוק את כל האמצעים האומונתיים בשיר , נגלה כי אותו דג , המתואר בשיר פעמים רבות , הוא סמל  , סמל לשתיקה , לשקט ואף לשכחה והוא אינו דג כפי שהוא מוצג בשיר לכאורה . כמו כן , ישנה עוד דוגמה בולטת שניתן להסיק שהיא איננה כפי שהיא נראית ממבט ראשון , זו היא דוגמת "מעמקי הים" המופיע בשיר מספר פעמים , בהסתכלות שנייה מעמקי הים יכול להוות ולהיות מקום אפל , חשוך , מסתורי ואף יכול לסמל מוות , מה שמחזק את העובדה שהשיר אינו תמים כפי שהוא נראה בפעם הראשונה . זאת ועוד שלאחר חקירה קצרה על חייה של הכותבת , נתוודע לכך שאותה אהבה אידאלית ותמימה המופיעה (לכאורה) בשיר , לא חייתה במעונה לעולם , למעשה , דליה רביקוביץ' חוותה מספר כשלונות בחיי האהבה הפרטיים שלה והיא מספרת על האהבה הזו , כנראה ממקום של כאב .
לסיכום , המחאה בשיר היא כלפי אנשים המאמינים באהבה , דליה רומזת כי על פי דעתה , אהבה מושלמת ואידאלית שכזו יכולה להתקיים אך ורק העולם ההפוך לעולמנו שלנו, בעולם הים , שם אין חיבור לקרקע , ושם שותקים ואף מתים למען האהבה .
המחאה בשיר - שירת הסטיקר :
המחאה בשיר - שירת הסטיקר היא מחאה גם כן , כלפי האוכלוסייה והחברה , השיר מביע דעות שונות ומגוונות שהיו בישראל באותה תקופת הסטיקרים , הסטיקר היה חד וברור , לא נדרש הרבה כדי להבין אותו , ולרוב , הציג דעה חריפה וקיצונית , השיר מגד בתוכו מספר רב של סטיקרים מאותה תקופה ובנוי אך ורק מהם , ומילות קישור . השיר בא להראות לנו את ריבוי הדעות החריפות בחברה , ומנסה לרמוז לנו בשורתו האחרונה ("הכל בגללך חבר") , כי אם נמשיך ככה , בבלגן , באי הסדר ובכאוס המתנהל בארץ ישראל , נוכל להגיע שוב למצב קיצון שכזה , כמו זה שקרה לראש ממשלת ישראל החמישי של המדינה .
המחאה בשיר- נקמת הילד המגמגם:
המחאה בשיר נקמת הילד המגמגם מתייחסת למספר גורמים,  הראשון,  הוא כנגד המורה שלו , שניסתה להעצים ולחזק אותו בשיר , במילותיה - "גם משה הגיע בסוף להר סיני " , כשם שהיא לא מנסה להסביר לו , להבין אותו ולעזור לו , אלא רק לדמות אותו לאדם אחר,  שלפי דעתה , דומה לו במצבו . כמו כן , המחאה הגדולה ביותר בשיר מתבטאת כנגד החברה והאוכלוסייה,  בשיר , אותה מחאה מובע בכמה המשפטים הראשונים (המשפט הראשון ) -" אני מדבר לזכר המילים שפעם נתקעו לי בפה " , כנקמה וכזכרון , מעבר לכך , שמו של השיר , "נקמה " , אותה נקמה של הכותב באה לידי ביטוי בכך שהרגיש שמתעלמים ממנו, שלא שמים לב לקשיים הרבים שיש לו להוציא אותיות,  מילים ומשפטים,  הכותב משתמש בהרבה מאוד ביטויים ומשפטים חזקים שמתארים על ידי שימוש במטפורות ודימויים מעולמות שונות , מעולם הרכב , הנשקים וכדומה , כדי לתאר קושי חזק , גדול ומוחשי , כדי להמחיש עד כמה היה לו מסובך ובלתי אפשרי להוציא דברים מפיו . הוא מוחה כנגד האדישות בחברה והוצאת המילים המהירה והפסידה מהפה בלי חשיבה , ועל כל אלו , הוא נוקם בהיותו אדם רגיל , שמדבר בצורה רגילה ונורמלית,  הוא נוקם בצורה המרכזית ביותר בהיותו כותב , ומשורר,  אדם שכל עולמו , מקצועו ופרנסתו מתעסקים , וקשורים במילים רבות . לסיכום , רוני מוחה כנגד גורם מרכזי אחד ואחד משני , ונוקם בגמגום בהיותו כותב .

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
עמותת מורשתינו

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מאז הקמת מדינת ישראל הגיעו אליה שני גלים של הגירה מברית המועצות. הגל הראשון אירע באמצע שנות ה- 70 וגל שני בסוף שנות ה-90. אוכלוסיית העולים דוברי השפה הרוסית מונה היום כמעט מיליון איש, חמישית מאוכלוסיית ישראל. אוכלוסיה זו הינה הטרוגנית ומורכבת מקבוצות שונות, אשר הגיעו מאזורים שונים ומתרבויות שונות ברחבי רוסיה. בפני העולים החדשים ניצבו קשיים שונים, חברתיים ונפשיים, בתהליך קליטתם בארץ ישראל. קשיים אלו באים לידי ביטוי במספר מישורים שונים: הסתגלות לתרבות חדשה ולמידה של הקישורים החברתיים החדשים, רכישת השפה החדשה, חיפוש אחר משרה ודיור מתאימים, יצירת חוג חברים ועמיתים חדש, מאבק למען הכרה חברתית ומקצועית ועוד.

למרות שהיום, 20 שנה אחרי העליה הגדולה, ולמרות שגישת כור ההיתוך אינה רלוונטית, דוברי הרוסית עדיין סובלים מגזענות ואפליה מכוונת שמקורה בגישת המיושנת. הציפיה לדבר עברית, "להשתלב בחברה" ולהיות "ישראלים" מקורה בבורות, בפחד מהשונה, בחוסר הכרת האחר ובתפיסת "הישראליות האחידה" על פי מודל מיושן. לכן לא פעם "רמת הישראליות" נבדקת על פי השירות הצבאי, הכרת האתוס הציוני או הרצון לדבר עברית בבית או במקומות ציבוריים.

התוצאה היא שציבור דוברי הרוסית חשוף לתפיסות של גזענות, אפליה, חוסר קבלה, ואף ביטויי שנאה הנובעים מאי קבלת השונה בחברה הישראלית. אנו נתקלים במקרים אלו באמצעי התקשורת, בביטויים אשר משקפים תפיסות עולם של אנשי ציבור, אבל בעיקר בכל מגע עם רשויות הדת במדינה. התפיסה אותה מובלים אנשי דת שמטילה ספק ביהדותם של דוברי רוסית חלחלה עמוק לחברה הישראלית וקיימת בכל רמות החברה והמגזר הציבורי.

מטרת הדוח היא לרכז ולחשוף את שלל מקרי הגזענות אשר התרחשו בשנת 2013 כלפי אוכלוסיית דוברת הרוסית בישראל. הדוח מחולק ל 4 חלקים:

א. אפליה של הממסד הדתי

ב. אלימות משטרתית

ג. ביטויי גזענות של אנשי ציבור

ד. סטיגמות ודעות קדומות

בברכה,

סופי סוסונוב אדי ז'נסקר

רכזת פעילות למאבק בגזענות ועורכת הדוח מנכ"ל עמותת מורשתנו
אפליה של הממסד הדתי:
אוכלוסיית דוברי השפה הרוסית סובלת רבות מחוסר קבלה של מוסדות הדת השונים במדינה היות ומוסדות אלה החליטו כי קיים ספק בדבר יהדותם. מצב זה גורם ליחס מפלה בשירותים שונים הניתנים על ידי רשויות הדת כגון: היתרי נישואים, סוגיית הקבורה ועוד. הסטיגמה כלפי דוברי הרוסית היא שמדובר הקהילה חילונית שאינה מקפידה על אורח חיים יהודי, ונמצאים בארץ מתוקף חוק השבות ולכן יש ספק ביהדותם על פי ההלכה. מסיבות אלו הם לא יכולים לקבל את כלל האישורים הנחוצים באופן אוטומאטי ונדרשים לעמוד במבחנים שונים ביניהם "בירור יהדות", על מנת להוכיח את יהדותם. זוגות רבים מוותרים מראש מתוך ייאוש על הניסיון להוכיח את יהדותם ובוחרים להינשא בדרכים אלטרנטיביות שונות, כאשר הפופולארית שבהן היא טיסה לקפריסין. זוגות אחרים, אשר כן ניסו את מזלם והחליטו לעבור את התהליך המייגע של אישור יהדותם, מספרים כי הם מרגישים מושפלים במהלך הבדיקות והשאלות השונות בבתי הדין הרבניים. תחושות אלו גורמות להם לרגשי זעם ושנאה כלפי הממסד הדתי, שאינו בא לקראתם ומקשה על התהליך. במסגרת כתיבת הדוח נחשפנו למקרים קשים (המתוארים בהמשך), שאירעו במהלך השנה ועלו בהן דילמות מוסריות קשות בשל ההתנגשות בין ערכי כבוד האדם לבין הקביעות ההלכתיות.

מצ"ב כאן דוגמא לראייה על התהליך לקבלת אזרחות ישראלית לעולים בתוכנית "מסע" ועל הקושי שמערימים עליהם לקבלת אישור זה. קטע מתוך הוראות הגשת המסמכים של עולים בתוכנית "מסע", לקבלת אזרחות ישראלית:

1. דרכון

2. תעודת לידה מקורית

3. תעודה מקורית על התנהגות טובה

4. שרשרת היהדות- כל המסמכים המעידים על זכותם לקבלת אזרחות. לדוג' תעודת נישואין של ההורים, תעודות לידה וכו

5. תעודת נישואין

6. תמונות פספורט

"כוכבית גיור"- תשדיר הבחירות של מפלגת ש"ס שמציג במסגרת הסרטון זוג תחת החופה כאשר החתן הוא ממוצא מזרחי ואילו הכלה הינה ממוצא רוסי מובהק. בתחילת טקס החופה מתבקשת הכלה להוכיח כי הינה יהודיה כשרה והכלה בסרטון מציגה את הפקס שהיא מקבלת כאשר היא מקישה כוכבית גיור. הסרטון עורר סערה גדולה בקרב ציבור דוברי הרוסית, אשר טענו כי הסרטון הינו גזעני ופוגע ברגשות של אנשים כאשר הוא מטיל ספק פעם אחר פעם ביהדותם של העולים.

בעקבות סרטון זה יצאה פנייה של עמותת מורשתנו אל אליקים רובינשטיין בבקשה לפסול את שידור הסרטון מתוך טענה כי הסרטון פוגע בציבור שלם של דוברי רוסית. בסופו של דבר הוחלט לבטל את שידורו ואף הוגשו עתירות שונות כנגדו.

כתבה המתארת את המסע המשפיל של דימה מוטל והוריו ברבנות, בדרכם לקבל את האישור שמוכיח כי הם יהודים. "בישראל, מסתבר, תעודות לא מספיקות. זה שלאמא שלי כתוב "יהודי" בתעודת הלידה שלה- לא מספיק. זה שכתוב בברית הנישואים האזרחיים שלהם שהם יהודים- גם לא מספיק". הוא נאלץ לעבור הליך גזעני ומשפיל כהגדרתו של חקר יהדותו בבית הדין הרבני בחיפה. החקירה כללה סדרה של שאלות, הצגת אלבומים משפחתיים ולאחר מכן בוחן בידיעת יידיש. בכל התהליך הזה איש לא פנה לדימה: "אני רק ישבתי שם עצבני, מתוח ומושפל". לאחר המתנה ארוכה, הם נקראו להיכנס להיכל בית המשפט של בית הדין הרבני. בכניסה הורה אחד האברכים על דימה: "שים כיפה!".

שם הוא נשאל האם הוא נימול, איפה חתכו לו ומתי. אח"כ עברו שוב לאמא שלו וחזרו על אותן השאלות. "איך חגגו אצלך בבית את חג הפסח, הוא הקשה".

לאחר המתנה קצרה קיבל דימה מעטפה ובתוכה תשובה: "הפתעה, הם החליטו שכן, אני יהודי וזכאי להתחתן כאן- כדת משה וישראל". על אף השחזור של הדברים שעבר, דימה לא מצליח להעביר את תחושת ההשפלה, העלבון והכעס. " ההורים שלי עלו מבריה"מ מכל מיני סיבות, בין השאר בשל היותם יהודים. והיום, אחרי יותר מעשרים שנה בישראל, הם צריכים לעבור את התהליך הזה שוב".

הרמטכ"ל בני גנץ פתח את מפעל ההנצחה המסורתי "דגלון לנופל" בחלקה הצבאית בהר הרצל על קברו של סא"ל שלמה (מוני) ניצני, גיבור ישראל שנפטר בחודש אוקטובר האחרון. כפי שנהוג בצה"ל באחת עשרה השנים האחרונות, בהן פותח הרמטכ"ל את המבצע בו מונחים הדגלונים על קברי חללי מערכות ישראל. על-פי דובר צה"ל הניח גנץ את הדגלון על קברו של החלל האחרון שנקבר בהר הרצל, אלא שעל פי פרסום ב"קול ישראל" הבוקר עולה כי ניצני אינו החלל האחרון שנקבר בבית העלמין הצבאי. מסתבר כי לפני כחודשיים החייל יבגני טולוצ'קו נקבר גם כן בהר הרצל, אך בחלקה המיועדת לחללי צה"ל שאינם יהודים ומעובדה זו העדיפו בצה"ל להתעלם. עם היוודע הדבר, הועלתה ביקורת קשה על המעשה. ראשת מרצ זהבה גלאון אמרה כי "העובדה שלא היה יהודי לא הפריעה למדינה לדרוש ממנו להקריב עצמו למענה, אך עם מותו היא משליכה אותו מחוץ לגדר ומסרבת לחלוק לו כבוד אחרון".

ח"כ אלעזר שטרן מהתנועה: ח"כ אלעזר שטרן (התנועה) קרא לרמטכ"ל לתקן את הטעות המביכה עוד לפני יום הזיכרון הקרוב.: "מהודעת דובר צה"ל משתמע שהרמטכ"ל אף פעם לא יניח את הדגלון על קברו של חייל לא יהודי, גם אם הוא החלל האחרון שנפל. אני מניח שהרמטכ"ל לא מתכוון לזה ולכן אני קורא לו לתקן את הטעות ואת משמעותה עוד לפני יום הזיכרון שהוא יום הזיכרון גם של החללים היהודים וגם של החללים הלא יהודיים".

עם פרסום המקרה, חברי קבוצת דור 1.5- קבוצת צעירים ישראלים דוברי רוסית, החליטו לקיים טקס אלטרנטיבי לחייל הנופל, יבגני טולצ'קו. מספר חברים מקבוצת דור 1.5 וביניהם אלי חזן עלו להר המנוחות והניחו דגלון על קברו של יבגני. המעשה עלה לכותרות ופורסמו מספר כתבות בנושא באתרים שונים ביניהם גם באתר האינטרנט בשפה הרוסית ReLevantinfo . בעקבות הרעש הציבורי שמקרה זה חולל הודיעו בצה"ל על שינויים בכללי הטקס.

בעקבות הסערה התקשורתית סביב החלטת הרמטכ"ל ביום הזיכרון האחרון להעדיף הנחת דגל ישראל על קברו של חלל צה"ל יהודי, למרות שהחלל האחרון שנפל בהר הרצל לא היה יהודי, הודיע היום צה"ל על שינוי בכללי טקס הנחת הדגלון. החל מיום הזיכרון הקרוב יתקיים הטקס במעמד הרמטכ"ל רב-אלוף בנימין (בני) גנץ, בהר הרצל, בחלקה שתקבע מראש ותשתנה בכל שנה תוך מתן דגש לציון מועדי מערכות ישראל. במהלך הטקס יניחו חיילים דגלוני ישראל על כלל הקברים בחלקה והרמטכ"ל יצדיע לחללי החלקה ולזכר כל הנופלים במערכות ישראל. זאת בשונה ממתכונת הטקס שהייתה נהוגה עד כה, בו נערך הטקס על קברו של חלל מסוים בחלקה.

רב העיר נהריה סירב לאפשר את קבורתו של גנאדי דרוביצקי לצד בנו הלוחם שנהרג בפיגוע בציר המתפללים ב-2002 משום שאינו יהודי. המשפחה נאלצה לנדוד בין בתי עלמין ולהתעמת עם חברה קדישא עד שנמצאה לו חלקת קבר.

מעיריית נהריה נמסר בתגובה: "אישור קבורה בחלקה להורים שכולים בבית העלמין הצבאי בעיר ניתן על ידי האגף להנצחת החייל של משרד הביטחון. העירייה אינה נותנת אישורים. בבית העלמין הישן בנהריה אין מקום לחלקת קבורה אזרחית, והקבורה האזרחית בבית העלמין החדש טרם הושלמה.

מדוברות משרד הביטחון נמסר כי הם לא בודקים בציציות את יהדותם של הורים שכולים שנפטרו, ועל כן הטיפול בכך הינו באחריות חברה קדישא והרשות המקומית: "קבורה של מתים שאינם חיילים מבוצעת ברשויות על ידי חברה קדישא. כל חלקות ההורים השכולים האזרחיות נמצאות בידי חברה קדישא. התפקיד של משרד הבטחון במקרה כזה הוא לאשר לרשות המקומית שאותו אדם הוא הורה שכול והבן שלו קבור בחלקה הצבאית באותה העיר. עניין הדת לא רלוונטי. אנחנו מטפלים בכל הדתות".

בדוגמא זו ניתן לראות עדות למקרים רבים אחרים בבעיות וקשיים שמציבה חברת קדישא בנושא קבורת דוברי רוסית, שיש ספק ביהדותם.

תיאור מסעם של בני זוג להוכחה הבלתי אפשרית של יהדותם. בהיעדר נישואים אזרחיים בישראל, נאלצים בני זוג שאחד מהם או שניהם עולים חדשים, שעלו בעיקר מברית המועצות לאחר שנות ה-90 ואין בידיהם כתובה או אישור נישואין, לעבור מסכת השפלות וחקירות שהדעת איננה סובלת והמדינה ומוסדותיה נכנעים לה.בכתבה ישנו סיפור על מסורבי חיתון שהתחתנו כדת משה וישראל, וכאשר פנו למשרד הפנים בכדי לעדכן את הסטטוס החדש קיבלו סירוב. הטענה של משרד הפנים היא כי יהדותו של הבעל מוטלת בספק והאישורים אינם מעידים על יהדותו. זוג אחר, קיבל סירוב משום שנטען כי המסמכים ותעודות הלידה של האישה זויפו, טרם עלייתם ארצה. הם פונים לבודקי יהדות שונים בתקווה שאלו יצליחו לאתר את המסמכים, משלמים להם כספים רבים בתקווה שאלו יעזרו בקביעת יהדותם. אך לא תמיד להם הפתרונים.

בני הזוג ויקה ויהודה, שביקשו לפני כחודש להתחתן ופנו לרבנות באשדוד כדי לקבל אישור שהאישה פנויה, הופתעו כשזו נתקלה בחקירה צולבת מצד רב העיר, הרב יוסף שיינין, ומתשובתו הסופית: "הרב אמר שנדחה את החתונה בשלושה חודשים, ושבזמן הזה אתחזק יותר ביהדות ואשמור שבת", סיפרה ויקה, "ואז אחזור אליו והוא יחליט אם להוציא לי אישור שאני פנויה".

ויקה עברה גיור בשנת 2004 וכבר הספיקה להתחתן כדת משה וישראל ולהתגרש. לפני כחודש היא הלכה עם עדים לבניין הרבנות באשדוד כדי שיעידו שהיא אכן פנויה. "הרב שיינין ביקש ממני להיכנס לחדרו לבד, הסתכל בתעודת הגיור שלי והתחיל לתחקר אותי - האם אני שומרת מסורת, איך הכשרות אצלי, האם אני טובלת, למה התגרשתי, האם הגרוש שלי שומר מסורת, איפה הבת שלי לומדת ועוד ועוד". לדברי ויקה, החקירה נמשכה למעלה מארבעים דקות, ובסיומה בישר לה הרב כי היא אינה יהודייה מספיק ועליה לדחות את החתונה בשלושה חודשים ולהתחזק יותר בנושא של הדת. "הוא הסביר לי שכגיורת אני אמורה להיות יותר דתייה ממנו". ויקה השיבה לרב כי לדעתה ההערה שלו כלל לא רלוונטית לצורך העניין, ויצאה מבניין הרבנות במפח נפש.

שנים ארוכות למד מתתיהו וולשטיין בישיבות, עד שהתגייר. גם לאחר גיורו המשיך ללמוד כ"תורתו אומנותו". אך כשביקש לעלות לארץ, הודיע משרד הפנים כי "לא השתכנע בכנות הגיור", אף שהוכר כיהודי על ידי כל הגורמים האורתודוכסים.

וולשטיין, שאשרתו פגה לפני כשבועיים, עתר לבג"ץ, "על מנת שיעשה עמו צדק ודין, וייתן בידיי העותר שקשר גורלו בגורל העם היהודי, תוך תשלום מחיר כבד, להגשים את משאת חייו ולעלות ארצה כיהודי".

"לא חשבתי שאחזור, אבל זה קרה", הוא אומר. "תמיד חלמתי על ארץ ישראל, שכל הדברים תלויים בה. לא סתם עשיתי את כל הדרך, ובטח לא בשביל לרמות. מצאתי שזו הדרך היחידה בשבילי בחיים, להיות קרוב ל-ה'. זה לא פשוט, אפילו מסוכן. אני מאמין שמעל הכל, אם ה' חושב שאני צריך לחזור - אני אחזור".

ד"ר שמעון יקירסון, מחוקרי היהדות המפורסמים ברוסיה, נדהם לגלות שמכל המבקשים להשתתף בפרויקט "תגלית" היוקרתי לקירוב ליהדות ולישראל, דווקא בתו מאשה נדרשה לעבור בדיקת ד.נ.א. תדהמתו גברה לאחר שקרא את התשובה לבקשה הנוספת שהגישה הבת לנציגת "תגלית" ברוסיה, שבה כתבה הנציגה טלי בלן כי היא נאלצת לאכזב אותה מכיוון שהמסמכים שהגישה מראים כי יהדותה ברוסיה נקבעה בגיל שלוש וחצי, מה שלכאורה מטיל ספק בהיותה בתו. "עלייך להוכיח ד.נ.א דומה לזה של אביך", כתבה בלן, "אבל הקונסוליה הישראלית תכיר בבדיקה מסוג זה רק אם תהיה זו בדיקת מומחה בישראל".

"זו גזענות בוטה כלפי יהודי רוסיה", אומר יקירסון. "גם אם אנחנו רוצים לעבור בדיקה כזו, כלכלית זה בלתי אפשרי".

יקירסון החליטה לנסות לשכנע את אנשי "תגלית" לתת לה בכל זאת אישור, משום שלפרויקט מתקבלים יהודים שלהם שיוך רחוק ליהדות, אך לשווא. לפני כשבוע היא קיבלה תשובה סופית: תעברי בדיקת ד.נ.א או שלא תוכלי להשתתף בתוכנית וגם לא תוכלי לעלות לישראל. דבר נוסף שמפתיע בסיפור הזה הוא כי ליקירסון יש בת נוספת, שמתגוררת בישראל, לאחר שעשתה עלייה כשרה לחלוטין בשנת 1990, מה שמציג באור מגוחך את הגישה של "תגלית" לבתו הצעירה יותר.

יקירסון לא ויתר וביקש סיוע מ"יזרוס", פורטל בשפה הרוסית בישראל. לאחר פנייתו של "יזרוס" ל"תגלית" קיבל יקירסון תשובה כי הנושא יטופל ובתו תוכל להשתתף בתוכנית ללא בדיקות ד.נ.א. "בדיקות כאלו זה לא רק גזענות, אלא גם אפליה כלפי דוברי רוסית", אומר אלכס טנצר, ממנהיגי העלייה מרוסיה. "יש לכך השלכות לגבי התוכנית כולה. ישנם יהודים שיש להם ילדים מאומצים שלא יוכלו לבקר בישראל דרך 'תגלית'. מדובר בהליך יותר נוקשה מזה של הרבנות ומשרד הפנים. מיהודי ארצות הברית לא היו מעזים לדרוש בדיקות ד.נ.א".

דינה פרלמן, בת ה-21, חיה בישראל במשך 14 שנה וטרם קיבלה אזרחות ישראלית, בדיוק כמו אמה אשר נשואה לאזרח ישראלי. לאחר שניסתה את כל הכלים האפשריים לקבלת האזרחות ונכשלה, החליטה דינה לפנות לעזרה לאחת מהקהילות הגדולות בעולם- רשת הפייסבוק. הנערה פרסמה פוסט בקבוצת "סטטוסים מצייצים", בו היא תיארה את בעייתה לקבל אזרחות על אף שהיא מרגישה ישראלית לכל דבר. היא מציינת כי שכחה כמעט לחלוטין את השפה הרוסית, וכי היא משולבת באופן מלא בחברה הישראלית.
קישור למקרה
בתו של רב ידוע, שליח חב"ד בסיביר- נחמה זרצ'נסקייה, לא הורשתה לקיים חופה כהלכה בשל כך שלא הצליחה להוכיח את יהדותה. היא נשלחה ע"י הרבנות להתחתן בקפריסין. בעזרת ארגון שורשים וצהר, הצליחה בכך שיכירו בנישואיה בישראל. היא מספרת כי התהליך לא היה פשוט בגלל שאנשי הרבנות קנאים מאוד לדתם. הם לא הסתפקו בכתובה של הוריה, ולא במסמך הלידה של סבתה מצד אמה ולא בתמונה של אביה עם הרב מליובביץ'. אביה ואמה של נחמה נישאו בישראל, והכירו בסבתה כיהודיה במשרד הפנים וברבנות, אך כל אלו לא הועילו. ארגון שורשים מכיר את הבעיה מקרוב וטוען כי הבעיה קיימת אצל יותר מ-100,000 יוצאי בריה"מ לשעבר, שחלקם הינם צברים.

צעירים רבים גדלו באמונה שהם יהודים, נרשמו למסעות בישראל כדי לחזק את זהותם היהודית ושהו בארץ במשך שבועות. חלקם שקלו לעשות עלייה וכבר החליטו לגור בישראל, לפחות למשך זמן מה, לפני קבלת ההחלטה. ואז, רגע לפני שנענו בחיוב להצעת העבודה הראשונה שלהם, נתקלו בחומה. רוצים אישור עבודה? הוכיחו תחילה שאתם יהודים - כך נאמר להם.

עוד ועוד גרסאות של הסיפור הזה נשמעות מפי בוגרי "תגלית" ותוכניות נוספות, שבהן מתארחים צעירים יהודים במסגרות לימודיות בארץ. בשנים האחרונות נדרשים עשרות צעירים, שיהדותם מעולם לא היתה נתונה בספק, לספק הוכחה למוצאם בבואם לעדכן את אשרת השהייה שלהם.

קושי זה הוא תולדה של שינוי במדיניות משרד הפנים, שלכאורה אמור היה דווקא להקל את קליטתם בארץ. באמצע 2012 פרסם המשרד תקנות חדשות שמטרתן לזרז את תהליך הנפקת אשרות העבודה והלימודים ליהודים: אגרות הוצאת האשרות בוטלו, ותוקפן הוארך במידה ניכרת. אלא שלצד זאת, הוחלט על תוספת לנהלים הקיימים: הזכות לאשרת עבודה תהיה מעתה מותנית בהוכחת יהדותם של המבקשים, בהתאם להגדרת היהדות בחוק השבות. כלומר, עליהם להיות בנים, נכדים או בני זוג חוקיים של יהודים, או יהודים מבחירה, שגוירו מחוץ למדינה.

"הולכים ומתרבים המקרים שבהם צעירים המבקשים לקבל אשרות עבודה עוברים מסכת ייסורים בניסיון להוכיח את יהדותם", אומרת ניקול מאור, עורכת דין מטעם המרכז לפלורליזם יהודי, שייצגה כמה מהפונים, "במקום לעודד את הצעירים היהודים לחזק את הקשר שלהם למדינה, הם מרפים את ידיהם".
אלימות משטרתית:
לאחרונה אנו נחשפים למקרים רבים של אלימות משטרתית המופנית כנגד אזרחים אשר עלו לישראל מבריה"מ לשעבר. מקרים שונים שבהם אין כל הצדקה לתקיפה ומעצר של אזרחים חפים מפשע, שמעולם לא עברו על החוק או פגעו ואיימו על השוטרים. הרבה מין המקרים מתרחשים עקב פערי תרבות, אי מציאת שפה משותפת לתקשורת, והפחד מהשונה שקיים בחרה, הסטיגמות על דוברי הרוסית קיימות גם אצל השוטרים שלעיתים קרובות בוחרים לפעול על פי אותן הסטיגמות ולראות בדובר הרוסית שיכור או פושע. השוטרים מנצלים את העובדה כי הם בעלי כוח רב ומשתמשים בו לרעה ואף מעלילים במקרים רבים כנגד אותם עולים וטוענים שהם מסוכנים, בתקווה שחוסר ידעת השפה העברית ואי הבנת המערכת המשטרתית תעשה את העבודה.

האזרחים, שלרוב הינם אנשים מבוגרים אינם יודעים לדבר בצורה רהוטה בשפה העברית ואינם מבינים במה פשעו, ומדוע זוכים ליחס כה מזלזל ופוגע מצד רשויות החוק, שאמורות להגן ולשמור עליהם. במקרים מסוימים שפר מזלם של הנפגעים וישנו תיעוד מצולם להתרחשות באותם האירועים וכך מצליחים להוכיח את חפותם בפני בית המשפט ומבטלים את כתבי האישום שהוגשו כנגדם. האזרחים הנפגעים מרגישים לא פעם מרומים ומושפלים, פגועים על כך שרמסו את כבודם ומנסים להילחם בכוח בתופעה הזו שנקראת "משטרת ישראל". ציבור דובר הרוסית לא מוכן לעבור על כך בשתיקה וניתן לראות כי הוגשו מספר תביעות כנגד אותם שוטרים שהשתמשו בסמכותם לרעה ולא הגנו על האזרחים, זאת מתוך כוונה למנוע מקרים דומים בעתיד. לעיתים התביעות הללו מצליחות ויש בגינן תשלומי פיצויים לאזרחים הפגועים. אך יחד עם זאת, ניתן לראות כי במקרים רבים החקירות שנפתחו במח"ש כנגד השוטרים אשר העלילו על אזרחים תמימים אינם מובילות בסופו של יום להגשה לכתבי אישום, והתיקים הללו נסגרים מחוסר ראיות וחוסר עניין לציבור.

שלושה בלשים בלבוש אזרחי באו לעצור את איליה גורדיינקו, תושב העיר אשדוד. גורדיינקו, בוגר יחידה מובחרת, ספורטאי מצטיין ללא עבר פלילי, שלו זה המפגש הראשון עם שוטרים, מבקש לדעת במה הוא חשוד. כשלא הסכימו הבלשים, לדבריו, להגיד לו מדוע הם מבקשים ממנו לבוא איתם לתחנה, סירב הצעיר לעלות לרכב. הבלשים בתגובה הזעיקו תגבורת. מול תשעה שוטרים לא היה סיכוי שגורדיינקו יוכל לעשות דבר. איליה מתעלף לאחר שנחנק על ידי אחד הבלשים והשוטרים מצליחים לגרור אותו ולהכניס אותו לתוך הניידת.

בדיון בבית המשפט, כשנשאל נציג המשטרה, האם גורדיינקו תקף שוטרים תשובתו הייתה: "הוא יצא מהרכב והתחיל לסרב לבקשת העיכוב, החל לדחוף את השוטרים ולאחר מכן בעט באחד מהם". בתמונות שהגיעו ופורסמו בחדשות 2, המפגש בין הצדדים נראה אחרת לגמרי.

"השוטרים סירבו להזדהות, להודיע לו מה סיבת העיכוב ולאחר מכן תקפו אותו. זה מתועד והם בחרו להגיש דוחות שקריים לבית המשפט", טוען עו"ד דניאל חקלאי, פרקליטו של הצעיר, ומלין על כך שבדיון הארכת מעצרו של גורדיינקו סירב השופט לצפות בצילומים טרם קבלת ההחלטה והאריך את מעצרו בשלושה ימים. "אם הוא היה טורח הוא היה רואה שמדובר בחשוד שהותקף על ידי השוטרים", אומר עו"ד חקלאי. גורדיינקו, אגב, נוקה לחלוטין. החשד המקורי בגינו ביקשו השוטרים לעצור אותו הופרך והתברר כי אין לו שום קשר לפריצה.

זה מכבר, הודיעה משטרת ישראל על כוונתה לפצות את ואדים פולישצ'וק שנכלא למשך חודשיים, על לא עוול בכפו, בלא פחות מ-160,000 שקלים. תחילתה של הפרשה בינואר 2010, כאשר הואשם פולשיצ'וק בגרימת חבלה לחייל מקס קוסטיוקובסקי ובחטיפת נשקו.

זמן קצר לאחר האירוע, הוארך מעצרו של פולישצ'וק, מפעם לפעם, עד אשר שהה 58 ימים במעצר בבתי מעצר שונים ו-23 ימים נוספים במעצר בית. או אז, הודיעה הפרקליטות לבית המשפט כי יש בכוונתה לחזור בה מהאישומים ולהביא לזיכויו המוחלט של החשוד. ראוי לציין, כי ואדים פולישצ'וק היה אדם נורמטיבי, ללא כל עבר פלילי, בטרם פשטו על ביתו השוטרים, כבלו אותו באזיקים והובילו אותו לניידת לנגד עיניהם של השכנים ההמומים.

בחודש נובמבר 2010, הגיש הנאשם, אשר הספיק להשתחרר ממעצר, תביעת נזיקין בבקשה לפצותו על העוול הנפשי הרב שנגרם לו. בכתב התביעה הזכיר פולישצ'וק את הנזקים התדמיתיים, הנפשיים, המקצועיים והאקדמיים שנגרמו לו. לבסוף, הגיעו הצדדים לעסקת טיעון במסגרתה, כאמור, תשלם המדינה לואדים סך של מאה ושישים אלף שקלים. בתמורה לסכום זה התחייב פולישצ'וק שלא להגיש תביעות נוספות כנגד רשויות התביעה.

בית משפט השלום בחיפה קבע כי המשטרה תשלם פיצויים בסך של 90,000 ₪ למהנדס בעיריית נשר, לאוניד גרודצקי. האירוע התרחש במרץ 2011, כאשר חוקרים פשטו על ביתו של גרודצקי ועצרו אותו בטענה כי הוא מנהיג של רשת פלילית להלבנת הון וזיוף מסמכים. המשטרה תחקרה את גרודצקי, אך לאחר שלא השיגה שום ראיות, גרודצקי שוחרר לביתו. גרודצקי חזר לעבודה, כאשר לפתע חש כאבים בחזה, הוא פונה לבית החולים ושם נקבע כי עבר התקף לב חמור, חשוב לציין כי גרודצקי בן 53 וללא כל עבר רפואי.

המשטרה התנצלה בפני גרוצדקי, אך הוא לא הסתפק בכך והגיש תביעת פיצויים על כל הנזק שנגרם לו, ובית המשפט פסק לטובתו.
קישור למקרה
בבוקר שבת, ברחוב זלמן שזר בטבריה, נפטרה אישה בת 67. בעלה בן ה-68 הזעיק את המשטרה ואת מגן דוד אדום. השוטרים שהגיעו למקום החליטו כי האישה נרצחה ועצרו את הבעל בחשד לביצוע הרצח. בתחילה גרסת המשטרה טענה כי "האישה נרצחה", אך בשלב מאוחר יותר תיקנה המשטרה את הגרסה ומסרה שהבעל שוחרר והחשדות נגדו הוסרו. גופתה של האישה נשלחה למכון אבו כביר, לבדיקת סיבת המוות, שטרם ידועה.

בית המשפט המחוזי של חיפה העביר בחודש דצמבר כתב הגנה של פרקליטות חיפה על מקרים חמורים שהשתתפו בהם שוטרים ממחלקת זבולון. מקרה ראשון אירע בחיפה בתאריך 5.10.12- משפחת אילובייב חגגו אירוע משפחתי באולמי הנסיכה בחיפה, כאשר לפתע התפתחה תגרה במקום. משפחת אילובייב נכחה באירוע עם ילדם בן ה-11, הם רצו לעזוב את האירוע מיידית. באותו הרגע הגיעו 10 שוטרים לאולם, ובלי שום שאלות התחילו להרביץ עם אלות ושוקר חשמלי את מקסים- אב המשפחה. הילד בן ה-11 רצה להגן על אביו, השוטרים לא התחשבו בגילו הצעיר והילד ספג מכות ושוקר חשמלי מצד השוטרים, גם אמו של הילד נפגעה. הסיטואציה נמשכה 5 דקות לעיני האורחים. לאחר שהתקרית הסתיימה, עזבו השוטרים את המקום והשאירו את המשפחה פצועה על המדרכה. אף אחד מבני המשפחה לא עוכב לחקירה ולא נבדקו המסמכים המזהים שלהם. הנפגעים הגיעו לביה"ח רמבם בחיפה, אב המשפחה נעדר 10 ימים מעבודתו בשל הפציעות. מחלקת משרד המשפטים אשר בודקת את עבירות השוטרים- מח"ש, אליהם פנתה המשפחה, סגרו את התיק מחוסר עניין לציבור. לאחר מכן פנו הנפגעים לבית המשפט, הפרקליטות העבירה כתב הגנה, לפיו השוטרים חשדו כי המשפחה כולל הילד הינם שיכורים וטענו כי לא היו מוכנים להזדהות בפני השוטרים. בכתב ההגנה לא מובא הסבר מדוע לא עוכבו לחקירה בשל היותם חשודים?

מקרה שני עוסק בנער בן 18 מהקריות, כאשר במהלך טיול בקרית מוצקין, אנשי משטרה שאינם במדים, ראו אצל הנער אגרופן. הם הפילו אותו מהרגליים ואזקו אותו באזיקים. הנער שלא הבין מה רוצים ממנו, חשוב לציין כי הנער לא דובר עברית. התעללו בו מעל 24 שעות, הרביצו לו במכונית, וגם בתחנת משטרת זבולון. בשלב מאוחר יותר התברר כי המשמרת השנייה לא יכולה להסיר את האזיקים כי לא השאירו מפתחות, לקחו אותו לבדיקה בביה"ח רמב"ם. בביה"ח נאמר כי החבלות בגופו נגרמו כתוצאה ממריבה. בסופו של דבר שחררו את הנער אבל לא הסבירו לו מה הסיבה למעצרו, ולא נפתח תיק בעניינו. עו"ד איגור גילדר מציין כי מח"ש בדר"כ סוגר מקרים מעין אלו בשל חוסר עניין לציבור.
קישור למקרה ביטויי גזענות של מובילי דעת קהל:
אנו עדים לאחרונה לתופעה מדאיגה בה אנשי ציבור משתמשים בביטויים עלי אופ גזעני כלפי יוצאי חבר העמים. התופעה פסולה ובעייתית לא רק אצל קיומה אלא מכיוון שאנשים אלה הם אנשי ציבור ויש מאחוריהם קהל אותו הם מייצגים, אמירה של אדם שנחשב מוביל דעת קהל מעצב את דעתו של הציבור אותו הוא מייצג. מצופה מאותם אנשי ציבור לנהוג בכבוד כלפי אנשים וקבוצות אשר שונות מהן ולהבין כי לכלל הביטויים מהסוג הזה יש השלכות שליליות. הם אמורים להבין כי מתוקף תפקידם הציבורי הם נושאים באחריות ציבורית כלפי החברה כולה.

התבטאות חריגה של שרת הבריאות יעל גרמן נגד הרופאים שעלו מרוסיה.

"מה נראה לכם, תגידו לי? אתם לא מבינים בפוליטיקה? אתם יודעים מה יקרה אם אאשר לכם את זה? שרת הקליטה, סופה לנדבר לא תרד ממני עד שאני אאשר לכל הרוסים גם. יואל רזבוזוב בן מפלגתי, ייכנס אלי ויטען ששליש מהרופאים בארץ רוסים ואני צריכה לאשר גם להם". התבטאות זו נאמרה ע"י שרת הבריאות במהלך פגישתה עם נציגי הרופאים שלמדו באיחוד האירופי.

מיד עם פרסום הדבר, אתרי האינטרנט והבלוגים השונים בשפה הרוסית יצאו נגד האמירה של שרת הבריאות כנגד רופאים יוצאי ברית המועצות.
קישור למקרה
מערכת הבחירות ב קרית גת סוערת סביב נושא התחרדות העיר .מתנגדיו של ראש העיר, אבירם דהרי , מאשימים אותו שהוא מוביל את התחרדות העיר וגורם לכך שלעיר מגיעה אוכלוסייה חלשה מחוץ. בישיבת המועצה החליט ראש העיר להתייחס לטענות הללו כשטען כי רוב התושבים שלא משלמים ארנונה בעיר הם דווקא מהמגזר הרוסי ולא החרדי. דבריו עוררו, כצפוי, זעם רב. נציגי המגזר הרוסי שנכחו בישיבה צעקו על דהרי כי מדובר בגזענות לא ראויה מצד נציג ציבור.
קישור למקרה
קשר הומוסקסואלי אינו טבעי, הסביר סגן השר ח"כ הרב אלי בן דהן (הבית היהודי), "כמו שיהודי וגויה לא יכולים להתחתן".

אמירה זו נאמרה בהקשרה של הקריאה הטרומית בעד הצעת החוק שמעניקה נקודות זיכוי ממס הכנסה לזוגות חד-מיניים. כאשר נשאל ח"כ הרב יוסי בן דהאן האם השוואה של חד מיניים וזוגות של יהודי וגויה, זה אותו הדבר? הוא ענה בתמורה: "אנחנו לא מכירים לא באלה ולא באלה. בכל זאת, תמיד ליהודי יש נשמה הרבה יותר גבוהה מזו של הגוי, גם אם הוא הומוסקסואל". התבטאות מעין זו של סגן שר הדתות מקוממת ומכעיסה כי הנ"ל נמצא בעמדת מפתח ויש בכוחו להשפיע על החלטות הרות גורל בנושא הגויים, שלא פעם ציבור דובר הרוסית נתפס לסטגימה זו בשל הטלת הספק ביהדותם.

שרת התרבות והספורט לימור לבנת יצאה נגד הציבור היהודי שחגג אמש את חג הסילבסטר. בסטטוס שהעלתה בעמוד הפייסבוק שלה כתבה השרה לבנת כי "המון יהודים טובים נוהגים לחגוג בסילבסטר. אני לא". לדבריה, סילבסטר הוא חג שבו נהגו במשך דורות "לחגוג" באירופה בשריפת בתי כנסת, בבזיזת חנויות של יהודים ובפוגרומים. "מזעזע. חג שדם יהודים נשפך בו, לא יכול להיות בשבילי סיבה למסיבה", כתבה לבנת.

יצוין עם זאת, כי רבבות עולים מרוסיה ומחבר המדינות נוהגים לחגוג בארץ את "נובי גוד", ראש השנה האזרחית, כמקובל בארץ מוצאם. עבור יוצאי רוסיה מדובר בחג אזרחי ולא בחג דתי. בעקבות פרסום דבריה של ח"כ לימור לבנת, קבוצת צערים דוברי רוסית, קבוצת דור 1.5 שלחה מכתב שבו הם קוראים לח"כ לבנת לקרוא מאמר בנושא שמסביר את ההבדל בין חגיגות הסילבסטר לבין חגיגות ה"נובי גוד" של דוברי הרוסית. יתרה מזאת, התפתח דיון סוער בדף הפייסבוק של שרת התרבות בנושא זה.
קישור למקרה סטיגמות ודעות קדומות:
החברה הישראלית הינה חברה שמורכבת מתתי קבוצות שונות האחת מן השנייה. סיטואציה בה הקבוצות לא מכירות אחת בשניה, יוצרת מצבים בהם גורמים של פחד מהשונה גוררים תגובות של ביטויי גזענות ואפליה. מצבים אלו מאפיינים רבות את קבוצת אוכלוסיית דוברי הרוסית, אשר נפגעת פעמים רבות בשל סטיגמות ודעות קדומות מצד גורמים שונים בחברה הישראלית. הדעה הקדומה גורמת לייחוס תכונות וקווי אופי לכל חברי הקבוצה מבלי להתחשב בשוני הקיים ביניהם תוך הכללת יתר וקטגוריזציה, כך שאין התבוננות בפרט כיחיד אלא רק כחלק מהקטגוריה. קבוצת דוברי הרוסית נתקלת בשיוך דעות קדומות אלו וזאת על אף העובדה כי האוכלוסייה הנ"ל נמצאת וחיה למעלה מ-20 שנה בארץ, מנהגייה, מאכלייה ותרבותה מוכרים היטב לציבור הישראלי. אך, עדיין ישנם כאלו שממשיכים לדבוק בדברים השליליים זאת במטרה להחליש את כוחה והשפעתה של קבוצת דוברי הרוסית בישראל.

בבית הספר היסודי בחיפה בו הדגימה מורה 'הליך סלקציה' בכיתה במהלך הסבר על יום השואה, מנסים היום להרגיע את הרוחות. "המורה סיפרה על הגזע הארי והילדים לא הבינו. היא ניסתה לספר להם, תוך שהיא מדגימה על ילדים בהירים. יש כמה ילדים רוסים בכיתה, שכנראה נפגעו מהדברים האלה", אמרו היום מקורבים לביה"ס.

האתר בשפה הרוסית, איזרוס דיווח על המקרה, שאירע ביום השואה האחרון, אז ניסתה המורה להסביר לתלמידים בכיתה ג' מהי סלקציה ומהו הגזע הארי. ההסבר התמים לכאורה עורר סערה בכיתה. אמא לאחד התלמידים סיפרה על שעבר על בנה. "הילד שלי בשוק כי בבית ספר קוראים עכשיו לו ולחבריו גרמנים", אמרה לאתר. "סבא שלי נלחם בנאצים ושם המשפחה של אמא שלי נמצא בארכיון ביד ושם".

על פי עדויות התלמידים המורה סיפרה, כי "הנאצים היו הורגים יהודים והיו מזהים אותם לפי צבע העור והשיער שלהם". כדי להדגים זאת לתלמידים היא ביקשה משישה תלמידים לבוא ללוח, כשכולם רוסים - בהירי עור ושיער. לשאר התלמידים היא הציעה לעשות השוואה בצבע העור והשיער שלהם מול התלמידים שליד הלוח. המורה הוסיפה והסבירה שאת הילדים שעמדו ליד הלוח לא היו הורגים, אלא משחררים אותם מהגטו, כי הם היו דומים לגרמנים ולגזע הארי.
12.6.13- אסור להתחתן עם רוסיות. אחרת...
"אסור להתחתן עם כל הרוסיות והפיליפיניות, כי לא יהיו ילדים ישראלים יותר".

ליהי גרינר, אחת ממשתתפות הריאליטי של ה"אח הגדול", התראיינה בתוכנית "מה אתם הייתם אומרים?" של ערוץ 2 בהנחייתו של חיים אדגר, בנושא של הבאת ילדים על תקן אמא טרייה. במהלך הראיון נשאלה גרינר האם הייתה מתחתנת עם מישהו שאינו יהודי? היא ענתה כי בעבר יצאה עם אנשים שאינם יהודיים, אך תמיד ידעה כי היא תתחתן עם מישהו יהודי. "זה היה ברור". משפט לאחר מכן שירבבה גרינר את הציטוט הבא: "אסור להתחתן עם כל הרוסיות והפיליפיניות, כי לא יהיו ילדים ישראלים יותר". חשוב לציין כי המשפט הנ"ל לא התקבל בצורה שלילית, ואף המנחים עצמם לא התייחסו לאמירה לא מקובלת זו ועברו לשאלה הבאה.

בעקבות התבטאות זו, הוצף עמוד הפייסבוק של גרינר בהודעות מאנשים שונים שלא אהבו את התבטאותה ביניהם גם תגובות של קבוצת צעירים דוברי רוסית, קבוצת דור 1.5. גרינר, טענה כי העברית שלה קלוקלת ולכן הייתה פה אי הבנה אחת גדולה ודבריה לא הובנו כראוי, ושאין צורך לעשות רעש גדול, בלי שיש הצדקה לכך.
קישור למקרה
יצוג של דוברי רוסית בתקשורת. הכתבת נשלחה לפאב 'התקליט' בירושלים בכדי לעשות אייטם על עליית מחירי האלכוהול. לא דיברו בכתבה על השלכות עליית מחירי האלכוהול על הפאבים השונים, על הרגלי הבילוי, על העיר ועל הכלכלה. אבל הכתבת החליטה ללכת על "הצבע", הם דיברו עם אחד הלקוחות, גרגורי, ששותה ערק, ומנחה התוכנית גדי סוקניק אמר ש"גרגורי כזה בכלל צריך לשתות וודקה ולא ערק".
קישור למקרה
משטרת חיפה אינה מתייחסת למקרים הגזענים בעיר חיפה, המתרחשים בשכונת נווה דוד. מקרי אלימות אשר פוגעים בילדיהם של העולים, איומים ברצח ומשפטים כגון "רוסים מסריחים, תחזרו הביתה". משטרת חיפה בתגובה אומרת לתושבים כי עליהם להגיע לפתרון של שלום ושקט עם השכנים.
קישור למקרה
העיתונאי הידוע גדעון לוי פרסם מאמר בעיתון "הארץ" בו הוא הגן על זכותם של מבקשי המקלט האפריקאים לשהות במדינת ישראל. הבעיה נוצרה כאשר הוא התבטא בצורה גזענית כלפי קבוצת אוכלוסייה אחרת, דוברי הרוסית על זכותם לחיות במדינה. וזה נוסח הדברים, "מיליון מהגרים מרוסיה, כשליש מהם לא יהודים, שגם בדם של חלקם התגלתה מידה של אלכוהול ופשע, לא היוו בעיה".

אמירה זו עוררה זעם גדול בקרב קבוצת דוברי הרוסית, עמותת מורשתנו הפיצה עצומה שבה גדעון לוי ומערכת העיתון שבו פורסמה הכתבה התבקשו להתנצל על אמירות אלו. ערוץ 9, הערוץ הישראלי בשפה הרוסית אף הזמין את לוי לראיון באחת מתוכניות האקטואליה בשידור חי . הערוץ תקף את עיתון הארץ ואת לוי עצמו, וטען כי הם יוצאים נגד העולים מרוסיה. לוי טען להגנתו כי כוונתו ממש לא הובנה כהלכה ולא הייתה שום כוונה מצידו לפגוע בדוברי הרוסית.

ח"כ רוזבוזוב אף כתב "איך אפשר בכלל לטעון על אלפי מהנדסים רופאים ואנשי תרבות וספורט, שעלו לארץ מברית המועצות לשעבר דברי הבל כאלו. לוי טוען שהוא נלחם בגזענות אבל הוא כותב כאחרון הגזענים. באיזו זכות הוא משתמש בבמה שיש לו בכדי לפגוע באותם כמעט מיליון וחצי עולים שמשלמים מיסים, משרתים בצבא, ותורמים למדינה."

בנוסף לכך, שרת הקליטה, סופה לנדבר פנתה ליועץ המשפטי לממשלה בתביעה להעמיד את גדעון לוי לדין. השרה לנדבר תוהה כיצד עיתונאי המוחה כנגד גזענות כלפי קבוצה מסוימת, מתבטא לטענתה באופן גזעני "ומלבה שנאה שיש בה כדי להביא לנקיטת אלימות כלפי ציבור שלם? אין צורך להכביר מילים על הסלידה שמעוררים דברי הגזענות האמורים, שהם חסרי כל אחיזה במציאות ומכפישים ציבור שלם של זכאי שבות שתרמו ותורמים למדינה בכל המישורים האפשריים, וזאת רק בשל מוצאם".

"אשר על כן", כתבה לנדבר במכתבה ליועץ המשפטי לממשלה, "אני פונה ומבקשת כי תורה על פתיחת חקירה כנגד מר לוי ועיתון 'הארץ' בגין חשד לפרסום הסתה לגזענות, שהיא עבירת שנאה כהגדרתה בחוק העונשין, התשל"ז-1977".

בתאריך 26.12.13 פרסם לוי מאמר שני ששמו "יצאתי גזען", בו נשמעת נימת התנצלות, אבל בדיוק מיד באותה השורה מאשים לוי את דוברי הרוסית בגזענות סמויה, ושואל בנימה צינית כיצד ייתכן שידברו על דוברי רוסית ומבקשי מקלט מאפריקה באותה הנשימה?! בתאריך 4.1.14, פרסם עיתון "הארץ" מאמר תגובה בשם " מאוכזבים מגדעון לוי" של אדי ז'נסקר, מנכ"ל עמותת מורשתנו. הכותב מביע צער ואכזבה על דברי הגזענות שפורסמו בעיתון "הארץ", ומצר על כך כי התבטאותו החמורה של לוי נותרה עניינם של ה"רוסים" בלבד. "מן המקום המורכב שאליו הגענו בחברה הישראלית, כל קבוצה על פי דרכה, נזרקנו לפתע חזרה אל המכנה המשותף הבסיסי ביותר - עובדת היותנו מהגרים הנגועים כקולקטיב בשלל סטריאוטיפים."

עובדי חברת עמידר אסרו על מהגרים קשישים אשר מתגוררים במקבצי דיור בחיפה, לחגוג ולציין את השנה האזרחית (נובי גוד). הנימוק היה כי במנהג זה ישנם סמלים שאינם מקובלים ביהדות (עץ אשוח). ההודעה הייתה חתומה ע"י מנהלת מקבצי הדיור של עמידר- רונית ג'רפי. בהודעה נאמר כי בתאריך 31.12.13 חל איסור להשתמש בסמלים שאינם מזוהים עם היהדות.
קישור למקרה
תגובות

# data[].attributes.attachment_link.title
דוח מקרי גזענות כלפי אוכלוסייה דוברת רוסית- 2013

# data[].attributes.attachment_link.description
מאז הקמת מדינת ישראל הגיעו אליה שני גלים של הגירה מברית המועצות. הגל הראשון אירע באמצע שנות ה- 70 וגל שני בסוף שנות ה-90. אוכלוסיית העולים דוברי השפה הרוסית מונה היום כמעט מיליון איש, חמישית מאוכלוסיית ישראל. אוכלוסיה זו הינה הטרוגנית ומורכבת מקבוצות שונות, אשר הגיעו מאזורים שונים ומתרבויות שונות ברחבי רוסיה.

# data[].attributes.body
http://he.morashtenu.org.il/דוח-מקרי-גזענות-כלפי-אוכלוסייה-דוברת-ר/

# data[].attributes.headline
הגזענות כנגד אוכלוסי

# data[].attributes.body
הגזענות כנגד אוכלוסיית להט"ב-
בישראל עברו שינויים מפליגים בשנים האחרונות ויש מגמה של הכרה הולכת וגדלה בזוגות חד-מיניים וזכויותיהם מצד מוסדות המדינה ומערכת המשפט.
הומוסקסואלים, לסביות, בסקסואליים וטרנסג'נדרים בישראל אינם נהנים משוויון זכויות חוקי מלא, והם נאבקים על מקומם בחברה ועל השוואת זכויותיהם האזרחיות, במיוחד בזוגיות ובהורות.
חד-מיניים בישראל טוענים לאפליה בתחום הנישואים ובאימוץ ילדים, ונמנעות מהן זכויות שונות המגיעות אך ורק לזוגות שנישאו על פי החוק - המגדיר נישואים כבין גבר לאישה בלבד. המסורתיות המאפיינת חלקים גדולים בחברה הישראלית, והיחס הסטיגמטי גורמים לפרטים ולזוגות חד-מיניים להסתיר את זהותם המינית ואת זוגיותם ואף כופים עליהם לעיתים לנהל חיים כפולים.
החל מסוף שנות ה-80 חתירתם של הומאים ולסביות לשוויון זכויות בכל העולם המערבי כולל בישראל זוכה למודעות הולכת וגדלה, וגם הביטויים לשוויון זכויות זה במרחב הציבורי גוברים. הם אינם נתונים לאיום מצד החוק ואין עליהם איסור לחיות את חייהם, לקשור קשרים רומנטיים, לקיים יחסי-מיןאו להביע חיבה בפומבי. החוק בישראל מספק הגנות מפני אפליה על רקע נטייה מינית.
סקר שערך עיתון "הארץ" בשנת 2009 ובדק את היחס למיעוטים בחברה הישראלית בסולם של 1 עד 5, מצא כי הציון הממוצע הכללי של יחס הציבור הישראלי להומואים ולסביות הוא 3.2 - גבוה במעט מיחס ניטרלי וציון ממוצע די מקובל בעולם. כ-60% מהנשאלים חושבים שישנה הסתה נגד הומוסקסואלים ולסביות בישראל. החרדים בולטים ביחס שלילי בולט להומואים ולסביות (ממוצע של 1.5), ונמצא כי נשים מתייחסות להומוסקסואלים ולסביות (ולמיעוטים אחרים) טוב יותר מגברים.
בשנת 1992 חוקק החוק הראשון שאסר על אפליה מחמת נטייה מינית. היה זה חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, אשר אוסר על אפלייתם של הומואים ולסביות במקומות העבודה, לרבות בקבלה לעבודה, בקידום בפיטורין, ובמתן זכויות במסגרת העבודה.
בשנת 2000 חוקקה הכנסת את חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים. בחוק זה נאסרה אפליה מחמת מין ונטייה מינית באספקת מוצרים ושירותים ציבוריים, בכניסה למקומות ציבוריים ובמתן שירות במקום ציבורי.
הכנסת אישרה בשנת 2004 תיקון לחוק זכויות החולה, שנועד לאסור על כל מטפל ועל כל מוסד רפואי להפלות מטופלים מחמת נטייתם המינית. בנוסף, אישרה הכנסת תיקון לחוק העונשין אשר מכפיל את הענישה לגבי פשעי שנאה המבוצעים כנגד להט"בים.

# data[].attributes.headline
גזענות כנגד אוכלוסיי

# data[].attributes.body
גזענות כנגד אוכלוסיית הלהט"ב

# data[].attributes.headline
גזענות כנגד יוצאי בר

# data[].attributes.body
גזענות כנגד יוצאי ברית המועצות

# data[].attributes.headline
אפליה כנגד אוכלוסיות

# data[].attributes.body
אפליה כנגד אוכלוסיות שונות בחברה - 3 אוכלוסיות

# data[].attributes.headline
גזענות כנגד יוצאי את

# data[].attributes.body
גזענות כנגד יוצאי אתיופה

# data[].attributes.headline
על רקע ההקצנה הגוברת

# data[].attributes.body
על רקע ההקצנה הגוברת בחברה הישראלית, והגזענות הגוברת כלפי קבוצות מיעוט באוכלוסיה, סובלים יוצאי אתיופיה בישראל מסטיגמות וסטריאוטיפים שליליים, הן גלויים והן מרומזים, במסגרתם מקורם התרבותי והאתני מוכלל לכדי רישום כללי על אשיותם ויכולתיהם.
סטיגמות סטריאוטיפים אלה באים לידי ביטוי בהדרתם מהמרחב הציבורי , באפליתם בהשכלה ובתעסוקה ואף בגילויי מקרי אלימות ישירה כלפיהם ברמה החברתית ואפילו ממוסדת.
יחסם של הישראלים לצבע עורם של יוצאי אתיופיה הינו בעל תפקיד מכריע ביצירת ובשימור הסטריאוטיפים כלפיהם.
צבע עורם, שונה מצבע עורם של מרבית הישראלים.
מרגע סיווגם של יוצאי אתיופיה "כשחורים" (בניגוד "ללבנים"), צבע עורם הופך לקטגוריה דומיננטית הגוררת אחריה ספקות רבים לגבי אופיים, יכולתיהם ותכונותיהם האחרות, והפעלת סטריאוטיפים רלוונטים

# data[].attributes.headline
מאז הקמת מדינת ישראל

# data[].attributes.body
מאז הקמת מדינת ישראל הגיעו אליה שני גלים של הגירה מברית המועצות. הגל הראשון באמצע שנות ה-70 והשני בסוף שנות ה-90 אוכלוסית העולים דוברי השפה הרוסית מונה היום כמעט מיליון איש, חמישית מאוכלוסיית ישראל. בפני העולים החדשים ניצבו קשיים שונים, חברתיים ונפשיים בתהליך קליטתם בארץ ישראל. קשיים אלו באים לידי ביטוי במספר מישורים שונים:
הסתגלות לתרבות חדשה ולמידה של הקישורים ודיור מתאימים, יצירת חוג חברים ועמיתים חדש, מאבק למען הכרה חברתית מקצועים ועוד.
למרות שהיום 20 שנה אחרי העליה הגדולה, ולמרות שגישת כור ההיתוך אינה רלוונתית, דוברי הרוסית עדיין סובלים מגזענות ואפליה מכוונת שמקורה בגישתה המישונת. הצפייה לדבר עברית "להשתלב בחברה" וליהות "ישראלים" מקורה בבורות, ובפחד מהשונה, בחוסר הכרת האחר ובתפיסת "הישראליות האחידה" על פי מודל ישן.

# data[].attributes.headline
אפליה כנגד אוכלוסייה

# data[].attributes.body
אפליה כנגד אוכלוסייה מסוימת , חלשה ומצומצמת בחברה הישראלית

# data[].attributes.headline
שירת מחאה בשבילי - א

# data[].attributes.body
שירת מחאה בשבילי - אופק רותם
שירת מחאה בישבילי היא דרך משמעותית וחזקה להעביר מסר ברור וחזק על נושא מסוים שחורה לכותב,השיר הוא אחת מהדרכים היחידות שאותן לא הכרתי כדרך להעביר מסר כדרך למחות.
בהסתכלות מעמיקה לתוך השירים שלמדנו ניתן לראות כי המסר הוא חבוי ברוב הפעמים עד כדי כך שצריך ממש "לחפור" בטקסט על מנת למצוא ולהבין אותו וברוב הפעמים המסר בשיר מוצג בדרך כמה דוגמאות כדי להמחיש ולהדגיש אותו.

# data[].attributes.headline
שירת מחאה בשבילי - א

# data[].attributes.body
שירת מחאה בשבילי - אורי כהן: שיר עם כמה סוגי דעות שונות שיש להם מכנה משותף אך מתנגשות זו בזו, שירת מחאה היא גם שיר המביע רגשות כמו למשל כעס ושמחה או שסעים בחברה כמו למשל השסע הלאומי.
השירים יכולים לבוא לידי ביטוי במשפטים גזעניים המיצגים את החברה או הדת.

# data[].attributes.headline
שירת מחאה בשבילי- גי

# data[].attributes.body
שירת מחאה בשבילי- גיא כהן
שירת מחאה בשבילי היא דרך/אופציה כאשר קבוצה בעלת מכנים משותפים רוצים להפגין/ לשנות נושא מסוים שמפריע להם.
אני חושב שדרך שירת מחאה אפשר להעביר מסר מאוד חזק וברור כך שיהיה ברור למה וכיצד נושא זה "מפריע לי",
ובכך יהיה לי יותר נוח ופשוט להביע את דעותי ולעשות שינוי.