# data[].attributes.body
אכן תלמידים לומדים לא פעם רק כדי לעבור בחינה, ואכן המידע מאוחסן ב"קוביות" שונות שאין ביניהן קשר. יחד עם זאת מקצוע כמו ספרות מאפשר לצאת מן ה"קוביות" האלה. זה תלוי מורה, תלוי הדרך שבה הוא מלמד ותלוי התלמיד וזיקתו למקצוע כמו ספרות. ניתן ליצור חיבור מצוין בין יצירות ספרות לבין עולמו של התלמיד ולהפוך את היצירה לרלוונטית לחייו.
יש לאפשר למורה מגוון רחב יותר של בחירת יצירות וכן לקשור את הספרות עם דיסציפלינות אחרות דוגמת תאטרון, קולנוע ואומנות.

# data[].attributes.body
אני מסכים עם אייל רם אך עדיין חושב שגם מקצוע הספרות נמצא בתוך קוביית מידע , היתרון בתחום הספרות שניתן לנו כמורים יותר חופש בחירה ואפשרויות נוספות

# data[].attributes.body
1. אני מסכימה באופן חלקי עם דבריו של אייל משום שמצד אחד החומר הנלמד בספרות נכנס לתוך קוביות מידע לפי הנושאים השונים: דרמה, רומן, סיפור קצר, שירה, וכל אחת מקוביות אלה מתחלקת לתתי קוביות לפי השירים/הסיפורים/היצירות שנלמדות, אולם בניגוד להיסטוריה בספרות יש בחירה גדולה מאוד של יצירות, שמהן המורה המלמד יכול לבחור את היצירות אשר הוא "מתחבר" אליו או שהן קשורות לעולמם של תלמידיו ובכך הוא יוצר חיבור טוב בין התלמידים לבין היצירות, וכך היצירה הופכת לחלק מעולמם, היא הופכת להיות אקטואלית ורלוונטית עבורם והיא לא רק תשובה בבחינת הבגרות.
חשוב לי מאוד כאשר אני בוחרת יצירות להפוך אותן לאקטואליות יותר ולהציג את המסר הסמוי שלהן כרלוונטי לחיינו ולעולמינו ומלידה זו התלמידים יוצאים נשכרים כי הם מצליחים לעשות העברה מהיצירה הספרותית לעולמם ואף לעיתים לתחומי דעת אחרים.
2. המלצתי לוועדה היא לתת יותר שאלות אשר עוסקות בהבעת דעה ביחס ליצירה, כפי שהתחילו לעשות בשנים האחרונות, וכך הכרת היצירה תהיה בסיס, אך לא העיקר והתלמידים יצטרכו להביע דעה בנושא הרובד הסמוי, ההזדהות עם הדמויות או הקשר בין היצירה לבין עולמינו.
בצורה כזו היצירה לא תישאר רק קוביה אלא תהפוך להיות ידע שבאמצעותו ניתן ליצור למידה משמעותית לחיים.

# data[].attributes.headline
יציאה מחוץ לקוביה 

# data[].attributes.subject
יציאה מחוץ לקוביה 

# data[].attributes.body
קוביות המידע עליהן מדבר אייל מקבעות את דרך החשיבה של התלמידים. פעולת האינטגרציה בין הקוביות נעדרת משגרת הלמידה בביה"ס משום שבחינת הבגרות מכניסה את הדיסציפלינה לקוביות שיאפשרו ללומד לחלק את הנושאים כדי שיהיה קל יותר לעיבוד ולשינון.
הוראת הספרות במאה ה21 צריכה לאמץ את גישת החקר בה התלמיד בוחר יצירה/יצירות אותן הוא מעוניין להפוך לפרוייקט מעשי כמו מייצג/ הצגה/ סרט או לחלופין עבודת חקר שתבחן מקרוב את התמות המרכזיות ביצירה/ הדמויות/ התופעות החברתיות שהיצירה מאירה. זוהי דרך בה הספרות תהפוך להיות רלוונטית עבור הקורא של העידן הפוסט מודרני     . יש לרענן גם את רשימת היצירות ולהתמקד ברומאנים/ מחזות ושירה מודרניים שפונים בעיקר לבני נוער. ישנה ספרות חדשה ומשובחת     בסוגת ספרות ילדים והנוער ואותה יש להכניס לתוכנית הלימודים לצד יצירות חדשות מודרניות ישראליות ומתורגמות ולתת למורים אפשרויות בחירה רחבות יותר בבחירת חומרי הלימוד. מורה שיבחר ביצירה אליה הוא מחובר רגשית גם התלמידים יתחברו אליה.
עדי צידון

# data[].attributes.headline
איזה כיף שאני מורה לספרות

# data[].attributes.subject
איזה כיף שאני מורה לספרות

# data[].attributes.body
למען הגילוי הנאות, אני מלמדת גם היסטוריה, בהקשר של ספרות אני חושבת שיש לנו הרבה יותר חופש.
הספרות לא נכנסת לתוך קוביה אחת, היא אפילו לא נכנסת קודם כל למוח - הספרות היא מפגש שמתרחש בנפש התלמיד/ה. אין כאן מגירות או קוביות אלא המרחב השלם של נפשו. תפקידנו הוא לאפשר את המפגש - לעזור לתלמיד/ה לפגוש את היצירה ודרכה גם לפגוש חלקים חדשים בעצמו/ה. אז בסדר, יש את הבגרות - אבל למזלנו הדרך אליה בנויה מיצירות נהדרות והמזמנות מפגשים מרחיבי נפש (כפי שתיאר זאת דוד גרוסמן).
הצעתי לועדה הנכבדת היא - תנו לנו עוד שעות ובטלו את המבחן  - שימו דגש על המפגש.

מיכל קרמונה וימן

# data[].attributes.body
אני חשה הזדהות עם דבריו של אייל,  אף אני מרגישה כי שיטת הלמידה הנהוגה כיום, אינה מאפשרת לתלמיד להבין לעומק את הנלמד, ליישם את הידע ולהעבירו מתחום אחד לתחום אחר.
אני רוצה להוסיף על דבריו ולומר כי תכנית הלימודים שאינה מתעדכנת, מקשה אף יותר על לימוד מקצוע הספרות, שנשאר זר ומרוחק בעיני התלמידים.
לדעתי, על מנת לאפשר העברה של ידע מתחום הספרות לתחומים אחרים, יש לבנות תכניות המשיקות בין תחומי הידע ומאתגרות את התלמידים להבין ולבנות בעצמם את הקשרים בין התחומים.
עדי ריזל

# data[].attributes.body
1. אני מסכימה עם אייל היום הלמידה בספרות וצורת ההיבחנות אינה מאתגרת, משעממת, ואינה משקפת את יכולות התלמידים בצורה הראויה.
2.אני הייתי ממליצה לוועדה לעבור לשיטת לימוד אחרת, ושיטת ההיבחנות אחרת. אנו צריכים להתחבר לעולמם של הלומדים.
ורק ע"י כך נוכל ללמדם ספרות או כל דבר אחר.
בברכה גליה עוזיאל

# data[].attributes.body
1. אני מתחברת לדבריו של אייל , המבחנים מזמן אינם כלי הערכה נכון עבור התלמידים של היום, המבחנים אינם משקפים את היכולות האמיתיות של כלל התלמידים.

# data[].attributes.body
1. 1. לדעתי, המבחנים הם כלי הערכה שמנוכר לתלמידים, מלחיצים מאד, לא משקפים ידע ומפתחים חרדות.
המבחנים לא נותנים אינדיקציה חינוכית משמעותית אם אכן התלמידים מבינים את תהליכי הלמידה.
2. ההמלצות שלי לוועדה הן לעבור למבחנים פתוחים הדורשים יישום, ולא להגדירם כמבחן. בנוסף לכך, ניתן לקשר בין מקצוע הספרות ולמקצוע הלשון וההבעה ולעסוק בשאלות מעולמם של התלמידים בהסתמך על היצירות הרלוונטיות שנבחרו.
בברכה,
תמר בן ישעיהו

# data[].attributes.body
1. אייל מדגים בעיה שאף אני נתקלתי בה לא פעם בהוראה ובדיבור עם ילדיי ועם בני משפחה מתבגרים: הלימוד בבתי ספר מכוון להצלחה במבחן שנמדדת על-פי יכולות לזכור מידע ו"לשפוך" אותו באופן מסוים. אייל טוען כי חסר לימוד ששם את הדברים בהקשר ושמעביר לא רק את העובדות בנושא מסוים אלא עובד גם על היכולת של התלמידים להבין את המשמעות של הדבר. אני מסכימה עם הבחנה זו.

2. לפיכך, ההמלצה צריכה להיות שנחפש דרכים של הוראה שמשלבות לימוד של עובדות עם בנייה של הקשר ובהבנת העובדות בהקשרם. דרך אחת תהיה שתכנית הלימודים במקצוע ספרות תכלול יצירות שונות מתקופה אחת/הקשר חברתי-היסטורי-פוליטי מסוים ושהלימוד ייעשה על תקופה זו במקביל ללימוד בהיסטוריה, למשל, או גם במקצוע אמנות או במקצוע מוזיקה, כך שהתלמידים יקבלו תמונה רחבה בהרבה בנושא מסוים ויוכלו להדביק מידע אל מידע. "הדבקה זו" תיעשה באמצעות עבודות חקר שכל תלמיד ותלמידה מכינים. כלומר: אני לא מציעה לוותר על ההוראה הפרונטלית באופן גורף אלא להשלים אותה בדרכי הוראה אחרות: אפשר, למשל, לשלוח ילדים לחפש מידע על יוון העתיקה באינטרנט, לשמוע פודקסטים, לקרוא מאמרים או ספרים שעוסקים בנושא זה ואז או במקביל ללמד יצירות של ספרות יוון העתיקה.
שיטת לימוד זו תלמד את התלמידים ללמוד - והם יקבלו איכות על חשבון כמות. בעיניי, חשבון שווה.

# data[].attributes.body
1. אני מסכימה עם דבריו של אייל, המתאר סיטואציה מוכרת ביותר בה תלמידים ערניים כש'החומר הוא למבחן'. יחד עם זאת, כאשר מוצגת הרלוונטיות של הנלמד בספרות למציאות העכשווית ולעולמם הפנימי של התלמידים, ניתן לעורר בהם עניין רב ומעורבות. שימוש בדרך הוראה מאתגרת הגורמת לתלמידים להיות שותפים פעילים בפרשנות הטקסט ובחיזוק  הזיקה בינו לבין המציאות מסייעת רבות לכך.
2. המלצתי לוועדת משרד החינוך בנושא היא שתאפשר למורים אוטונומיה רבה יותר בבחירת היצירות, דרכי ההוראה וההערכה. מורה שנכנס לשיעור עם להט בעיניו ותשוקה להעביר מסרים בדרך ראויה בעיניו מצליח להלהיב ולעניין בכך גם את תלמידיו. בנוסף, אני חושבת שיש למצוא דרכים ממלכתיות להתייחס לרב תרבותיות המצויה בחברתנו ובעולמם של תלמידינו (עדתם, מוצאם, שפת אמם ועוד). הדבר יסייע ליצירת קישור משמעותי לעולמם של תלמידינו.

# data[].attributes.body
1.דבריו של אייל בעיקרם אכן משקפים את אופן הלמידה הקיים היום. תלמידים לומדים בעיקר למבחן באופן שמנותק הן מהם והן מהרלוונטיות של החומר להיום. חלק גדול של המורה הוא להפוך את הלמידה לרלוונטית ומעניינת, הן בבחירה החומרים והן בקישור לחיי היום יום של התלמיד.
2.המלצותיי לועדה: ראשית יש לעדכן את תוכנית הלימודים בספרות, ישנם חומרים מאוד ישנים וחשובים אך ניתן למצוא היום יצירות של כותבים צעירים רלוונטיות וטובות לא פחות. יש לכתוב  מבחנים שמבוססים הרבה יותר על נקודת החיבור של התלמיד ליצירה ואף ללמד כתיבה יצירתית כדי לעזור לתלמידים להביע את עצמם.
מיכל בסאלי

# data[].attributes.body
1. אני מסכים עם דבריו של אייל. הלמידה בספרות לא משמעותית ובעיקר מעבירה תוכן, עובדות ולא חשיבה ונשמה כפי שמצופה ממקצוע הספרות. גם דרכי ההערכה הן בעייתיות. בודקים בעיקר פרטים ועובדות לניתוחי יצירות ולא נותנים מעוף מחשבתי או הנגשת היצירות לעולם התלמידים
2. תחילה יש לבחור יצירות המדברות לתלמידים ומהוות מראה למציאות שלהם. יש בעיקר לעסוק בעומק מחשבתי ובמסר החינוכי ערכי של היצירה ולא בפרטי ניתוח שלא זוכרים אותם אחר כך. את דרכי הערכה הייתי משנה לעבודות שכל תלמיד יעסוק במספר יצירות שמעניינות אותו ולא שכפו עליו ללמוד למבחן

# data[].attributes.body
1. אכן, הלמידה אצל התלמידים היא רק למבחן. אם כי יש גם כאלה, שמתעוררת אצלם הסקרנות, והם זוכרים דווקא פרטים שאני מציינת שאינם למבחן.
אחד הקישורים המשמעותיים ביותר שיש לעשות הוא קישור למציאות העכשווית - אקטואליה. יצירות שנכתבו לפני עשרות, מאות ואלפי שנים אקטואליות ורלוונטיות גם היום. עולות מהן שאלות הנוגעות לנפש האדם, רגשות כמו אהבה, קנאה, עצב, שאלות של מגדר, של גזענות, החיים במדינה ועוד.
2. המלצות: שינוי בדרכי ההערכה; קישור לתחומי דעת אחרים ושיתוף פעולה עם מקצועות כמו תיאטרון, מוזיקה, היסטוריה, אמנות ועוד.
ליאת רבינוביץ

# data[].attributes.body
שלום רב

1. ככל מורה לספרות ההחלטה כיצד לקשר את עולמו של התלמיד ליצירה הנלמדת, וכיצד להפוך אותה לרלוונטית עומדת בבסיס השיעור והצלחה. אלא שהרלוונטיות נוצרת בתוכה עולם מורכב של אפשרויות. הרלוונטיות יכולה לנבוע מסיטואציות ודילמות עכשוויות, פוליטיות, חברתיות, מצבים בסביבה הקרובה או בבית הספר וכו'. אבל, הרלוונטיות המשמעותית יותר היא לאותן שאלות הגותיות הנוגעות לכל אדם - מהות הקיום האנושי, אהבה וכאבי האכזבה, בניית זהות עצמית - כאדם הומניסטי, בהשתייכות למגדר, שאלות אמונה ודת ודומיהן. דווקא השאלות הללו שהן מעבר לזמן יוצרות את הרלוונטיות והמשמעות עבור התלמיד.

2. אני ממליצה למשרד החינוך לתת למורה חירות רבה בבחירת היצירות ובהגדרת הנושאים הנלמדים. כאשר המורה יוצר את הקישור הרלוונטי, יהא אשר יהא, יעברו הדברים לתלמידיו.

# data[].attributes.body
1. מסכימה לגמרי עם דבריו של אייל. מאוד מוכר ענייו תודעתם המתעוררת של התלמידים כשמוזכרת המילה "מבחן". הלמידה אצל רוב התלמידים ממוקדת ציונים ולצערי גם בחינת הבגרות היא מאוד תבניתית ומגבה את אופן הלמידה הזה.
2. שינוי דרכי ההערכה במידי. אני לא מצליחה להבין איך מקצוע כמו ספרות שעוסק הלב והנפש של האדם, הופך למבנה תשובה בגרותית, עם פתיחה מדוקלמת, ראשי פרקים ברורים והקאת החומר על דף הבחינה.