# data[].attributes.attachment_link.description
Ebből a tanegységből megismered: Kosztolányi Dezső világlátását, Az Édes Anna című regény keletkezési körülményeit, az 1920-as évek társadalmi, közösségi és egyéni konfliktusainak történelmi és szellemi hátterét, Az Édes Anna című regény főbb értelmezési lehetőségeit, a morális és az esztétikai gondolkodás közötti különbséget.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kosztolányi Dezső: Édes Anna [Hangoskönyv] [Magyar Elektronikus Könyvtár - MEK-11545]

# data[].attributes.attachment_link.description
Szépirodalom, népköltészet/Klasszikus magyar irodalom ( magyar irodalom , hangoskönyv )

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Az Édes Anna című regény elsőként a Nyugatban jelent meg 1926. július 1-jétől folytatásokban. Könyv alakban 1926-ban, majd 1929-ben adták ki. 1936-ban a Révai Kiadó Kosztolányi Dezső Összegyűjtött Munkái nak sorozatában készítette elő a kiadást, de ezt a szerző már nem érhette meg.

A regény témájául - mint azt visszaemlékezéseiből tudjuk - az író feleségének ötlete szolgált: „milyen jó volna egy olyan cselédlányra szert tenni, aki sohasem megy el vasárnap délután, s aki mint valami gép, egyéni életének és kívánalmainak legkisebb jele nélkül, mindig mindent tökéletesen elvégez." De „egyszerre felvillant bennem a gondolat, hogy ilyen leányt nem mernék a házamban tartani, mert aki ennyire öntudatlan, az éppen öntudatlanságában valami révült cselekedetre képes". A regény egyik szereplője, Moviszter doktor ezt így fogalmazza meg: „nem is olyan jó az a nagyon jó cseléd. Legyen olyan, mint a többi: jó is meg rossz is. "

A novellatémaként Kosztolányi asztalára került ötlet megírására már másnap sor került. „a novella nőtt-nőtt, és valami nagyszerű lett belőle...", s megszületett a tökéletes cselédlány története, aki tökéletessége révén válik teljesen kiszolgáltatottá és gazdái gyilkosává.

Édes Anna több valóságos személyből gyúrt alak. Egyrészt a régi dajka, Bözsi alakja szolgált mintául, másrészt annak a szabadkai tanyasi lánynak az alakja sűrűsödött Annáéba, akihez a költő diákkorában gyakran kilopódzott, „s aki egy szép napon szótlanul, sírva elhagyta a házukat". De az eredeti ötlet engedelmes mosolyú, seszínű hajú leányalakjából is megmaradt néhány vonás a regényben.

Kosztolányi 1927-ben egy nyilatkozatában azt állította: „Édes Anna cselédkönyvét íróasztalom fiókjában őrzöm." Később, 1931-ben - ellentmondva ennek - azt mondta, hogy „az élmény, mely ennek a munkámnak alapja, szintén tisztázatlan előttem".

Bulla Elma színésznő úgy emlékezik, hogy amikor a színpadi előadás előkészületei idején meglátogatta az akkor már beteg költőt, az fölhívta vidékről az igazi Annát, „az Édes Anna modelljét". Márai Sándor szerint Kosztolányi gyakran megfordult Máraiék házának házmesteri lakásában, és Édes Anna modellje a házmester felesége volt. Mint ahogy a ház is, amelyben a regény játszódik, Márai háza volt.

Patikárius Jancsi alakjában az egyik rokon és Kosztolányi maga rejtőzik. A visszaemlékezés szerint Moviszter doktor mögött is magát a szerzőt és két másik barátját kell sejtenünk.

A regény témája több, szorosan összefüggő, egymást kiegészítő elemből áll. Az alapötlet - a gazdát meggyilkoló tökéletes cseléd története - vázára építette fel az író az alakok és a szituációk rendszerét. A történet lényege azonban nem a brutális gyilkosság, hanem annak indítéka. Mi az oka és a magyarázata annak, hogy a látszólag ártatlan és békés természetű címszereplőnek „föltétlenül és szükségszerűen meg kell tennie", amit tett. A téma kifejtését tehát nem az „akció", hanem a szereplő személyiségének lélektani vizsgálata és a többi szereplővel való viszonyának ábrázolása, illetve a környezet determináló tényezőinek részletes bemutatása határozza meg.

Matúra Klasszikusok: Kosztolányi Dezső: Édes Anna, Raabe Klett Kiadó, Bp., 1998

Kemenes Géfin László, Jolanta Jastrzebska: Erotika a huszadik századi magyar regényben, Kortárs Kiadó, Bp., 1998

Vallasek Júlia: A hallgatás szava, Helikon, Kolozsvár, 10. évf. 8. sz. (1999. ápr. 25.), p. 13-14.

Nemes Lívia: Alkotó és alkotás: Pszichoanalitikus esszék, T-Twins Kiadó, Bp., 1994

Veres András: Az irodalmi mű értékalakzatai, Irodalomtörténeti Közlemények, 2. sz. (1990), p. 199-201

Rónay László: Szabálytalan arcképek, Szépirodalmi Könyvkiadó, Bp., 1982

Király István: Az emberválság regénye, Tiszatáj, 3. sz. (1985. márc.), p. 47-67.

Hermann István: Veszélyes viszonyok, Szépirodalmi Könyvkiadó, Bp., 1983

Gerold László: Konfliktushelyzetek az Édes Annában, Literatura, 1/2 sz. (1986), p. 61-67.

Balassa Péter: A látvány és a szavak, Magvető, Bp., 1987

Kemenes Géfin László: Nem is olyan Édes Anna, Kortárs, 41. évf. 8. sz. (1997. aug.), p. 79-91.

Herman Anna: Kötelező olvasmányok elemzése, Puedlo Kiadó, Bp., 2001

Bori Imre: Az Édes Anna egy lehetséges nézőpontjáról, Literatura, 1986. 1/2 sz. p. 56-60.

szerk. Kulcsár Szabó Ernő, Szegedy-Maszák Mihály: Tanulmányok Kosztolányi Dezsőről, Anonymus Kiadó, Bp., 1998

Karinthy Frigyes: Az ötvenéves Kosztolányi, Nyugat, 1935. I. p. 265-272.

Németh Andor: Kosztolányi Dezső: Édes Anna, A Láthatár, 1927. 2. sz. p. 30.

Kodolányi János: Kosztolányi Dezső: Édes Anna, Pandora, 1927. 1. sz. p. 47-50.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kosztolányi Dezső: Édes Anna - A téma | Irodalom - 11. osztály | Sulinet Tudásbázis

# data[].attributes.attachment_link.description
Az Édes Anna című regény elsőként a Nyugatban jelent meg 1926. július 1-jétől folytatásokban. Könyv alakban 1926-ban, majd 1929-ben adták ki. 1936-ban a Révai Kiadó Kosztolányi Dezső Összegyűjtött Munkái nak sorozatában készítette elő a kiadást, de ezt a szerző már nem érhette meg.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Véleményed szerint mi indokolja a regény többszöri kezdését?

Milyen politikai nézetekre lehet következetni a regény indítása alapján? Szerinted mi lehet a szerző álláspontja?

Hasonlítsd össze a regénybeli történelmi eseményeket a valós történelmi eseményekkel, tényekkel!

Hogyan érvényesül a regény stiláris sokszínűsége? Mi az oka az eltérő nyelvi szintek használatának?

Határozd meg az elbeszélés tempóját! Készíts időrendi táblázatot az egyes fejezetek időbelisége alapján!

Mi a szerepe annak, hogy a regény címadó hőse csak a hatodik fejezetben lép a színre?

Ki a regény számodra legrokonszenvesebb és legellenszenvesebb szereplője? Válaszodat érvekkel támaszd alá!

Gyűjtsd össze azokat a jeleket, amelyek Anna idegenkedését sugallják! Miért marad Anna magányos új gazdáinál?

Készíts táblázatot a regény szereplőinek viszonyrendszeréről!

Próbáld meg részletesen indokolni, miért követte el a gyilkosságot Édes Anna!

A bírósági tárgyalás alapján meghatározható-e, hogy a szerző miként foglal állást a történtekről? Melyik szereplő képviseli feltehetően Kosztolányi véleményét?

Mivel indokolnád, hogy Kosztolányi saját magát is szerepelteti a regényben?

# data[].attributes.attachment_link.title
Kosztolányi Dezső: Édes Anna - Kérdések, feladatok a regény értelmezéséhez | Irodalom - 11. osztály | Sulinet Tudásbázis

# data[].attributes.attachment_link.description
Véleményed szerint mi indokolja a regény többszöri kezdését? Milyen politikai nézetekre lehet következetni a regény indítása alapján? Szerinted mi lehet a szerző álláspontja? Hasonlítsd össze a regénybeli történelmi eseményeket a valós történelmi eseményekkel, tényekkel! Hogyan érvényesül a regény stiláris sokszínűsége? Mi az oka az eltérő nyelvi szintek használatának?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A regény szerkezete késleltetett fokozás ra épül. Lényegében háromszor indul újra és két befejezése van.

A mottó részlet a római rituálé halottas imájából. Kosztolányi később így vallott erről: „Én az Édes Anna írása alatt - nem tudom, miért - mindig a temetési szertartás latin verseit mondogattam, énekeltem. Ez azonnal visszazökkentett hangulatomba. Ez volt az alaphangja. A fönséges, ókori versekből merítettem erőt."

Az első fejezetben felidézett krisztinavárosi legenda korkijelölő szerepet kap, ám a regény igazi témája szempontjából kitérő.

Újabb nekilendülés a második fejezet, amelyben a tényleges cselekmény elindul. A címszereplő színrelépését hosszú környezet- és társadalomrajz készíti elő. A nyomasztó légkör politikailag is indokolt: az értékek relatívvá válása megzavarja az embereket. Vizy és a házmester ideológiai elkötelezettsége azonnal meginog, ha a rendszer megváltozik. Kettejük kapcsolata a politikai viszonyok kritikája is: a bírálat a pártoknak behódoló szereplők negatív rajzával is történik. Kosztolányi az individualizmus, az egyéniség védelmében távolságtartó iróniával szemléli a megbukott és a fennálló hatalmat. Az emberiesség, a humánum védelme nem valósulhat meg egyik érában sem: a regény témájától eltávolodó első és utolsó fejezet így kapcsolódik a Moviszter doktor képviselte értékekhez.

A hatodik fejezetben lép színre a címadó hős, akár ez is tekinthető kezdetnek, hiszen a majdan bekövetkező tragédia adalékai innentől válnak egyértelművé.

A regény történetének befejezése egyrészt Édes Anna bírósági tárgyalása és az ítélet, illetve a legendaképződés újra felbukkanó motívuma, másrészt a huszadik fejezet, a Párbeszéd egy zöld kerítéses ház előtt, amely a szerző személyére utal.

A tárgyalás és az ítélethozatal pontos, tárgyilagos leírásától stilisztikailag is elkülönül a doktor vallomása. Az egyes szám második személyű megszólításokkal Moviszter önmagát biztatja az egyetlen lehetséges tettre: a krisztusi irgalom eszményének vállalására. Belső monológja visszaidézi a mottóban megfogalmazott latin ima szavait. Az imádság persze minden hívő lelki üdvéért szól: az áldozatokéért is, a gyilkoséért is. Ahogy a politikai, az erkölcsi megítélés is viszonylagos: Anna bűnt követett el, de bűnösök voltak Vizyék is, akik „cudarul" bántak vele.

A doktor vallomása után a narrátor a regény üzenetét összegzi: „[Moviszter] ...nem volt se burzsoá, se kommunista, egy párt tagja sem, de tagja annak az emberi közösségnek, mely magában foglalja az egész világot, minden lelket, aki él és élt valaha, eleveneket és holtakat."

Somi Éva: Az Édes Anna szerkezetéről, Magyartanítás, 41. évf. 1. sz. (2000. jan./febr.), p. 10-14.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kosztolányi Dezső: Édes Anna - A regény szerkezete | Irodalom - 11. osztály | Sulinet Tudásbázis

# data[].attributes.attachment_link.description
A regény szerkezete késleltetett fokozás ra épül. Lényegében háromszor indul újra és két befejezése van. A mottó részlet a római rituálé halottas imájából. Kosztolányi később így vallott erről: „Én az Édes Anna írása alatt - nem tudom, miért - mindig a temetési szertartás latin verseit mondogattam, énekeltem. Ez azonnal visszazökkentett hangulatomba.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A regény számos, az európai regényfejlődésből ismert sajátosságot olvaszt egybe. Az Édes Anna egyfelől a gyilkosság történetének bűnügyi regény ekre hasonlító leírása. Annak a változatnak a példája, amelyben megfigyelhető a hős személyiségének megváltozása, útja a normális életből a gyilkosságig, és bűnhődése. Eltér a klasszikus krimik cselekményközpontú szerkezetétől abban, hogy a történet végén, mintegy tanulságként láttatja a főhős szenvedését, bűntudatának és lelkiismeret-furdalásának kialakulását. Hiszen Édes Anna maga sem érti, milyen öntudatlan erő hajtotta a gyilkosságba.

A mű történelmi keretbe ágyazott társadalmi regény ként is értelmezhető. Édes Anna sorsa példa: az emberi kiszolgáltatottság, megaláztatás, az élet ellehetetlenülésének példája. Az úr-szolga viszony modern, városi környezetben jelenik meg (Kosztolányi korában divatos téma volt), évszázados alaphelyzetei azonban mit sem változtak. A történelmi keret zavaros időszakának felvillantása pedig tovább motiválja az embernek embertől való elidegenedését, végső soron az egyén és a társadalom viszonyának kiüresedését.

Kosztolányi azonban nem elégedett meg a társadalmi regényekre jellemző kritikus hanggal. Világos volt számára, hogy Édes Anna problémája nem oldható meg intézményesen, az egyetlen lehetséges megoldás az emberi humánum érzésének felerősödésétől várható. Nem kollektív, hanem egyéni megoldás létezik tehát. A részvét és a szánalom érzése, az embertársaink iránt érzett felelősség tudata változtathatja csak meg az embertelen körülményeket. „A regény végső tanulsága, hogy az emberi bajokra nem található intézményes megoldás, a politika képtelen a kiszolgáltatottságra, a megaláztatásra, a lelki gondokra gyógyírt találni. Csak az egyén erkölcsi megjavulása eredményezhet változást" (Török Endre).

Édes Anna történetét negatív fejlődésregény ként is értelmezhetjük. A XIX. századi karriertörténeteknek mintegy a fordítottja játszódik le.

Kosztolányi a főhős személyiségének árnyalt bemutatásában a századelő modern tudományának, a pszichológiának az eredményeit is felhasználta. A lélekábrázolás fontosságát mi sem bizonyítja jobban, mint hogy a szerzőt nem maga a tett érdekelte igazán, hanem a tetthez vezető út. A lélektani regény ekre jellemző analitikus módszert követte a szerző a főhős és természetesen a vele kapcsolatban állók (Vizyné, Jancsi stb.) ábrázolásában. A személyiség mélyén rejtőző ösztönök, irracionális tartalmak, az embert mozgató titokzatos erők feltárása lényegesebb a cselekménynél.

lélekábrázoló regény: regénytípus; a szerző a cselekmény helyett a szereplők belső lelki tartalmainak ábrázolására, tetteiknek lélektani mozgatóira koncentrál; korai példája Goethe Werther című regénye, virágkorát a XIX. század második felében (Dosztojevszkij) és a XX. században (J. Joyce, Th. Mann, V. Woolf, Kosztolányi Dezső) éli

társadalmi regény: szűkebb értelemben a XIX. századi realista irodalom regénytípusa; fő jellemzője kora társadalomképének és az adott történelmi folyamatoknak a bemutatása; cselekményvezetése többszálú, szereplői típusokat jelenítenek meg (Stendhal, Mikszáth Kálmán regényei). Tágabban értelmezve olyan jelen idejű regény, amely panoráma jellegű korrajzot nyújt (pl. a XX. század első felének nagyregényei).

fejlődésregény: a főhős testi, szellemi és lelki fejlődését követő, azt bemutató regénytípus, rendszerint tanító szándékú (pl. Fielding: Tom Jones, Goethe: Wilhelm Meister tanulóévei)

Hima Gabriella: A sorsregénytől a példázatig, Irodalomtörténet, 1. sz. (1991), p. 1-34.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kosztolányi Dezső: Édes Anna - A műfaj | Irodalom - 11. osztály | Sulinet Tudásbázis

# data[].attributes.attachment_link.description
A regény számos, az európai regényfejlődésből ismert sajátosságot olvaszt egybe. Az Édes Anna egyfelől a gyilkosság történetének bűnügyi regény ekre hasonlító leírása. Annak a változatnak a példája, amelyben megfigyelhető a hős személyiségének megváltozása, útja a normális életből a gyilkosságig, és bűnhődése.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A cselekmény 1919. július 31-én indul. A kommün bukásától a román megszálláson át 1920-ig követhetjük nyomon a történet hőseit. A történelmi miliő megválasztásában fontos szerepet játszott, hogy Kosztolányi a húszas évek elején elszigetelődött, és mind a bal-, mind a jobboldal gyanakodva figyelte. A háború idején a Nyugat szellemiségéhez igazodva elutasító magatartást tanúsított. Az őszirózsás forradalmat rokonszenvvel figyelte, a kommün polgárellenes intézkedéseit azonban riasztónak és embertelennek tartotta (a „forradalmárokat" következetesen terroristának nevezte). Részt vett a Magyar Írók Nemzeti Szövetségének szervezésében, 1920-ban az ő szerkesztésében jelent meg a magyar irredentizmus első reprezentatív kiadványa, a Vérző Magyarország. Szerkesztette az Új NemzedékPardon rovatát, de hamar rájött tévedésére, és 1921-től már a konzervatív Pesti Hírlap munkatársa volt.

Talán éppen megtévedésének kiábrándító hatása eredményezi, hogy Kosztolányinál a történelmi-politikai ábrázolás hangja a gúnytól(Kun Béla elrepül) a finom iróniáig terjed. Önironikusan jelenítette meg a záró fejezetben magát is, hiszen Druma és két kortesének beszélgetése az író Tábor utcai háza előtt éppen arról szól, hogy „nagy vörös" vagy „fehér terrorista" volt-e Kosztolányi. „Egyszerű - döntötte el a vitát Druma. - Mindenkivel és senkivel. Ahogy a szél fúj. Azelőtt a zsidók fizették meg, s az ő pártjukon volt, most meg a keresztények fizetik. Okos ember ez - kacsintott. - Tudja, hogy mit csinál."

A politikát kerülni igyekvő szerző a rá mért vádakkal szemben az intellektuális embert jellemző iróniával utasított el mindenféle látszatigazságot hirdető aktuálpolitikai tartalmat. Az utókor épp ezért kritikusan kezelte Kosztolányit. 1943 után húsz évig nem jelent meg új kiadásban az Édes Anna, majd ezt követően is csak megcsonkított kiadások jelentek meg (kimaradt a „Kun Béla elrepül" rész). A marxista irodalomkritika nem bocsátott meg a szerzőnek. Király István nevezetes tanulmánya indította új útra a Kosztolányi-értékelést.

kommün: Az 1919-es magyarországi kommunista diktatúra, amely mindössze 133 napig tartott, március 21-től július végéig. Egyik vezéregyénisége Kun Béla volt.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kosztolányi Dezső: Édes Anna - Történelmi háttér | Irodalom - 11. osztály | Sulinet Tudásbázis

# data[].attributes.attachment_link.description
A cselekmény 1919. július 31-én indul. A kommün bukásától a román megszálláson át 1920-ig követhetjük nyomon a történet hőseit. A történelmi miliő megválasztásában fontos szerepet játszott, hogy Kosztolányi a húszas évek elején elszigetelődött, és mind a bal-, mind a jobboldal gyanakodva figyelte. A háború idején a Nyugat szellemiségéhez igazodva elutasító magatartást tanúsított.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lélektani regény

A mű a XX. század első felében keletkezett. 1926. július 1-től a Nyugat című folyóirat részenként közölte. Műfaja lélektani regény, a központba a lélekábrázolást állítja, azaz nem a tett vagy cselekmény a fontos, hanem az ahhoz vezető út. A legnagyobb hangsúly a lelki folyamatok bemutatásán van, ezzel háttérbe szorítva a külső történések fontosságát. Kosztolányi egyaránt elemzi a szereplők tudatalatti és tudatos viselkedését, ami a hasonlóan elemző beállítódású olvasóban felidézi Sigmund Freudnak korára tett jelentős hatását. Freud egyik pszichoanalitikai tana szerint nem mindig van logikus magyarázat tetteinkre.
A lélekábrázolásra Kosztolányihoz hasonlóan már Dosztojevszkij is nagy hangsúlyt fektetett.

Korrajz a lélektanban

A regény cselekménye egy kettős gyilkosság köré épül, amit egy cselédlány követ el ura és úrnője ellen. A középpontban mindvégig a mélyebb, rejtett lelki tartalmak állnak: a sérelmek felhalmozódása miatt gyilkol Anna, a cselédlány. A szó szoros értelmében nem feltétlenül nevezhető az eset gyilkosságnak, mert nem tudatos, hanem ösztönös tett volt, maga Anna sem tudja a miértjét. Kosztolányi a lányban zajló kaotikus, bonyolult folyamatok bemutatása révén az aktuális társadalmi és politikai helyzetet is tükrözi. Például a Tanácsköztársaság bukásának (1919), majd a trianoni békeszerződés (1920) következményeit: az I. világháborúból vesztesként kikerült Magyarország helyzetét. A regény mögött meghúzódó világkép értelmében ezekre az eseményekre éppúgy nincs igazi magyarázat, mint az egyén szándékai és cselekedetei között meghúzódó szövevényes kapcsolatra: nem ritkán átláthatatlan motivációs hálóra.

A regényben megjelenő viszonyrendszer

A legfontosabb az Anna és a Vizy család (Vizy Kornél és felesége, Vizyné) közti viszony. Anna és Vizyné között több hasonlóság is fellelhető, mindkettő ragaszkodó típus - jelen esetben egymáshoz is, egymásrautaltságuk is fontos -, egyiküknek sincs különösebb kapcsolata a külvilággal. Vizy Kornél mintahivatalnok, nagyobb mozgástérrel rendelkezik, aktív kapcsolata van a külvilággal. Jancsi (Patikárius Jancsi) Vizyék unokaöccse, eleinte szerelmes Annába, később csak kihasználja, önző és gátlástalan, de meggyőző külsővel rendelkezik. Moviszter doktor magányos, idős orvos, kívülálló mellékszereplő, aki közvetítői szerepet vállal magára és az erkölcsi tanulság letéteményesévé is válik: rajta keresztül szólal meg a mű beleértett szerzője (a kikövetkeztethető alkotói véleményalkotást, üzenetet fejezi ki).

Édes Anna jellemzése

Anna keresztneve önmagában is beszélő névnek tekinthető, jelentése: 'jó lelkületű, kedves', amit a vezetéknév szinte már a túlzásig nyomtékosít. Kosztolányi Anna karakterét, lelkületét a külsejével is jellemzi. Vékony, törékeny, érzékeny, finom vonásokkal rendelkező, csendes lány. Mindebből is ártatlanságára következtethetünk, erkölcsi és „kriminológiai" értelemben egyaránt.

Megtestesítette a mintacselédet, ami önmaga feladásával járt. Visszafogottsága miatt ösztönösen reagál a körülötte történtekre, érzéseit nem önti szóba, eközben az elnyomás, megalázás, és lebecsülés miatt folyamatosan feszült. A benne lévő feszültséget jól kirajzolja a testbeszéddel való kommunikációja. Egy lánynak több (igaz, viszonylagos) kitörési lehetősége is lett volna az ő helyzetében (férjhez menés, gyermekszülés), de Anna nem tud élni ezekkel, magánélete sincs, Vizyné beteges ragaszkodása miatt. Ez feltehetően azért van, mert az asszonynak nincsenek barátai, a férjével való viszonya hideg és a lánya még kiskorában elhunyt. A cselédlányban valamiféle pótlékot lát.

A gyilkosságra motiváló tényezők

Motiváló tényező lehetett az úr ↔ szolga viszony (ellentétes viszony, a szolga elnyomása). Vizyék az elnyomó, Anna pedig az elnyomott szerepét kénytelen betölteni. A kiváltó okok közé sorolható még a szociális-társadalmi viszonyrendszer is, hiszen Anna egy falusi lány, aki hirtelen a nagyvárosba került (környezetváltás) és éhbérért dolgozik. A folyamatos elnyomás is csak feszültséget generál, a cselédlányt gépként dolgoztatják, nem veszik emberszámba, megalázzák, emiatt az önértékelése visszaesik, önbecsülését elveszti.

Freudi mélylélektan

Anna viselkedése összekapcsolható Sigmund Freud elfojtás-kitörés tanával, amelyet 1909-ben fejtett ki ( Pszichoanalízis, Budapest, 1997, 5-20.) A viszonzatlan szerelem, az elnyomás és a megaláztatás a tudatalattija részévé válik. A sérelmek végül agresszió (gyilkosság) formájában törnek felszínre. A cselédlány tettére nincs racionális magyarázat, ő sem tudja megindokolni (ez alátámasztja Freud tézisét).

Csak az irgalom, a megbocsátás és a szeretet segíthet rajta: ezek a legfontosabb értékek a regényben. Kosztolányi ebbe bele is foglalta saját hitvallását, miszerint a szeretet hiánya a legnagyobb bűn.

Kosztolányi műveire általában véve is jellemző a lélektaniság. Jól ábrázolja a lélekben zajló folyamatokat és azok kitörését, rendkívül jól azonosult a szenvedőkkel és boldogtalanokkal, hiszen többször önmagát is közéjük sorolta. Ezt írói ars poeticája részének is vallotta, ebben találta meg élete értelmét.

Könyörület

Hitvallását a mű elejére tett mottó - egy latin nyelvű, halottakért való imádság - is mutatja. Külön figyelmet érdemel, hogy - a cselédlány regénybe foglalt erkölcsi minőségére reflektálva is - az imádság szövegében megjelenik egy utalás Jézus példabeszédére arról, hogy a gazdag ember, aki nem könyörül a szegényen, a pokolra jut, míg a szegény Lázár a paradicsomba (Lukács 16:19-31).

A mottóul szolgáló imádság magyar fordításban a következő párbeszéd a prédikátor és a kántor között:

„- Könyörögjünk a megholt hívekért.
- Adj nekik, Uram, örök nyugodalmat és az örök világosság fényesedjék nekik.
Körülvettek engem a halál sóhajtásai. A pokol fájdalmai körülvettek engem.
- Oldozd fel, Uram.
- Áldott az Úr, Izrael Istene.
- És ne vígy minket a kísértésbe.
- De szabadíts meg a gonosztól.
- A pokol kapujától
- Vond el, Uram, az ő lelkét.
- Ne add a vadaknak a lelkeket, kik téged dicsérnek.
- És szegényeid lelkéről el ne feledkezzél mindörökre.
- Uram, Jézus Krisztus, könyörülj rajta.
- Krisztus, kegyelmezz neki.
- Uram, hallgasd meg könyörgésemet.
- És kiáltásom jusson elédbe. Könyörülj rajtam, Istenem.
- Ne bocsájtkozzál ítéletre szolgálóddal Uram.
- A paradicsomba vezessenek el az angyalok és az egykori szegény Lázárral örök életed legyen.
- Könyörögjünk. Az ő lelke és minden megholt hívők lelkei Isten irgalmából nyugodjanak békességben." (Sík Sándor-Schütz Antal: Imádságoskönyv, egyszersmind kalauz a lelki életre a tanulóifjúság számára, Bp. 1922, 310-314.)

További érdekes oldalak:
Maráczi Géza cikke

# data[].attributes.attachment_link.title
Lélekábrázolás Kosztolányi Dezső Édes Anna című regényében | Sulinet Hírmagazin

# data[].attributes.attachment_link.description
A mű a XX. század első felében keletkezett. 1926. július 1-től a Nyugat című folyóirat részenként közölte. Műfaja lélektani regény, a központba a lélekábrázolást állítja, azaz nem a tett vagy cselekmény a fontos, hanem az ahhoz vezető út. A legnagyobb hangsúly a lelki folyamatok bemutatásán van, ezzel háttérbe szorítva a külső történések fontosságát.

# data[].attributes.body
Takács Szilvia irodalmi és magyar nyelvi honlapja

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
szül. Szabadkán, jómódú polgári családban. Beteges volt, állandó halálfélelmei voltak, ideges érzékenysége már gyermekkorában feltűnt.

1907-ben Négy fal között c. kötetével lépett a nyilvánosság elé. 1908-tól a Nyugat rendszeres munkatársa

1910-ben jelent meg A szegény kisgyermek panaszai c. kötet, majd sorra, szinte évente adott ki vagy verseskötetet, vagy regényt, vagy novellát. Emellett kiváló esszéíró és publicista. Esszéit főként a magyar nyelvről írta. Felsége Harmos Ilona színésznő.

1933-ban megismerkedik Radákovich Máriával, utolsó szerelmével. 1936-ban hosszú betegség után hal meg.

Életműve rendkívül gazdag: költeményeiben a szépség a legfőbb érték (homo aestheticus). A szegény kisgyermek panaszaiban az egzisztencializmus szemlélete köszön vissza, regényeiben a freudizmus tanulságait használta fel. Regényei: Édes Anna; Az aranysárkány; Néró, a véres költő; Pacsirta.

ÉDES ANNA

A regény ötletét felesége adta: egy tökéletes cselédlány, aki megöli gazdáit.

Műfaj: lélektani regény

Anna személye: Az Anna név kellemes, meleg hangzásánál fogva rögtön szimpátiát kelt, ráadásul a vezetéknév is kellemes érzetet idéz. Anna 1900-ban született, ez szimbolikus: tipikus XX. századi sorsot fejez ki. A regény kezdetekor 19 éves.

Már megjelenése is szokatlan: nem pirospozsgás parasztlánynak látszik, hanem finom, gyenge és törékeny, „aki egy csirkét sem tudott megölni".

Anna személyiségének egyik legfőbb vonása, hogy képtelen a kommunikációra. Nagyon keveset beszél, akkor is csak a legfontosabbakat (ez szemben áll a többi szereplő állandó fecsegésével). Nem gondolkodik, nincsenek belső monológok: csak nehezen körülhatárolható benyomások: pl: „úgy érezte, egy pillanatig sem tud tovább itt maradni". Mégsem lázad sorsa ellen, szó nélkül engedelmeskedik gazdáinak.

Reakciói nem nyelviek, inkább ösztönösen fogadja be az őt ért hatásokat: különös hangsúlyt kap ebben az érzékelésben a szaglás. (Legelső alkalommal egy szagot érez olyan kibírhatatlannak, hogy úgy érzi, nem tud tovább maradni).

Vízyné Anna mellett a leggazdagabban bemutatott személyiség. Amikor először hall Annáról, teljesen izgalomba hozza. Egész életében egyetlen dolog foglalkoztatta: a cselédkérdés. Amikor meglátja Annát, alig tér magához. Kettejük között kölcsönös függőségi viszony alakul ki: nemcsak megalázza Annát, nemcsak parancsol neki, de retteg attól, hogy elveszítheti. Ezért korlátozza szabadságában és akadályozza meg, hogy Anna férjhez menjen. Végül sikerül Annát olyanná idomítania, amilyenről addig még álmodni sem mert, de úgy, hogy közben megfosztja emberi mivoltától. Anna, amikor a családhoz kerül, lekileg ép, egészséges, de az itt eltöltött nyolc hónap alatt teljesen megnyomorítják emberségében és szabadságában.

Freudizmus: a regény egy freudi elméletre épül. Freud szerint az ember sokáig elfojtott érzelmei egyszer csak hirtelen kitörnek, ráadásul abnormis formában (Anna esetében például gyilkosságban). A regénnyel kapcsolatban föltehető egyik legfontosabb kérdés: vajon elő van-e készítve a gyilkosság? A válasz nagyon nehéz, hiszen Anna szándékára konkrétan semmi nem utal. Egyetlen egyszer sincs agresszív megnyilatkozása. Mégis: vészjósló az a végtelen tűrés, ahogy viseli sorsát: sokak szerint szükségszerűen vezet, ha nem is gyilkossághoz, de valamilyen deviáns tetthez ez a magatartás.

Anna tette azzal is magyarázható, hogy meg akarta menteni embersége utolsó darabját, s bár tudattalanul, meg akarta őrizni szuverenitását, amit a Vizy-család szinte teljesen kiölt belőle. A freudizmus elfojtás-elmélete azonban kevés a valódi okok feltárására. Ha ismernénk Anna gondolatait, talán könnyebben illeszthetnénk a regényt ebbe a pszichológiai gondolatrendszerbe.

Anna környezete: Anna olyan környezetbe kerül, ahol a humanizmus, a kímélet és a részvét még nyomaiban sem található meg (csak Moviszter doktor személyében). A megaláztatások egymást követik: a próbatétel, hogy lop-e, a piskótás-jelenet, a Jancsi úrfival való kapcsolat (amit Anna természetesnek vesz), Vizyné törekvése, hogy megakadályozza Anna házasságát.

Jellemző, hogy hogyan ítélik meg a szereplők az esetet: a legtöbben elvetemült gyilkosnak tartják, s csak Moviszter doktor véleménye az, hogy „cudarul bántak vele".

Jellegzetes korrajz a regény második fejezete is, amelyben bemutatja a Vizy családot, a férj toprongyosan, elhanyagoltan fekszik otthon, a feleség pongyolában szalad ki az utcára, hogy proletárnak nézzék őket.

Térviszonyok: a regény nagy része belső térben, s ugyanabban a belső térben játszódik. Ez még inkább növeli a nyomasztó érzést: Anna mintha örökké be lenne zárva (fizikailag), ugyanilyen korlátolt a lelki szabadsága is. Általában jellemző a modern irodalomra, hogy az erősen lélektani művekben szívesebben választanak belső, zárt tereket (pl. Ibsen).

Kosztolányi nézőpontja: Kosztolányi a regény egyetlen szereplőjével tud azonosulni, Moviszter doktorral. Ezt az azonosulást kifejezi a regény végén úgy, hogy megszólítja a doktort: Ha még élsz, el kell jönnöd". Moviszter az irgalmasság, a megbocsátás és a szeretet egyetlen képviselője a regényben: így szemben áll a regény többi szereplőjének kegyetlen, embertelen mivoltával.

Az elbeszélői nézőpont nem teljesen hagyományos. Kosztolányi látszólag kívülálló és mindentudó, mindenesetre az egyik fejezetben utcán egy „köpönyegforgató" íróról beszélnek (aki ő maga, Kosztolányi), a mű végén az yró megidézi a humanista Moviszter doktort, kiszól a regényből, s a történethez való viszonya is összetett, leginkább ironikus (főleg az 1. Fejezetben).

# data[].attributes.attachment_link.description
szül. Szabadkán, jómódú polgári családban. Beteges volt, állandó halálfélelmei voltak, ideges érzékenysége már gyermekkorában feltűnt. 1907-ben Négy fal között c. kötetével lépett a nyilvánosság elé. 1908-tól a Nyugat rendszeres munkatársa 1910-ben jelent meg A szegény kisgyermek panaszai c. kötet, majd sorra, szinte évente adott ki vagy verseskötetet, vagy regényt, vagy novellát.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Harmos Ilona és Kosztolányi Dezső
Kosztolányi Dezső utolsó szerelmei alcímmel november közepén jelenik meg az a kötet, amelyben Bíró-Balogh Tamás irodalomtörténész nemcsak a nagybeteg író-költő utolsó, eddig ismert szerelmének portréját vázolja fel, de a kutatásai során felmerült új szempont alapján további adalékkal bővítette a már ismert Kosztolányi-életrajzot. A kötet péntek délelőtti sajtóbemutatóján Juhász Anna faggatta a szerzőt, valamint a könyv ötletgazdáját, Légrádi Gergely írót és Bálinger Bélát, a Központi Antikvárium vezetőjét.

Bíró-Balogh Tamás: Ha nem volnátok ti

Jaffa Kiadó, 2019, 320 oldal, 3999 HUF

Légrádi és Bálinger kulcsszerepet játszik ebben a történetben: a Központi Antikvárium vezetője kereste meg ugyanis a civilben ügyvédként dolgozó és a nyugatos szerzők irodalmi hagyatéka iránt érdeklődő írót azzal, hogy egy leszármazott bevitte hozzá Radákovich Mária és Kosztolányi Dezső levelezését. Hamar kiderült, hogy egy rendkívül izgalmas dokumentáció került elő, az eredeti elképzelés pedig az volt, hogy egy bibliofil kiadvány készül belőle, amelyhez Bíró-Balogh Tamás írna egy tanulmányt. Csakhogy a kutatások során előkerült egy olyan szál is, amely egy komplett kötetté duzzasztotta az anyagot.
„Maga szerencsétlen, tájékozatlan lúd"
Radákovich Mária személye egyáltalán nem ismeretlen az irodalomtörténészek előtt: 1935-ben Visegrádon ismerkedett meg a nagybeteg Kosztolányival, szerelemre lobbantak, amit Kosztolányiné csak múló tébolyként jellemzett, igaz, miként azt Bíró-Balogh a bemutatón megjegyezte, „Kosztolányi ezért a tébolyért el akart válni". Az irodalomtörténészt kimondottan izgatta, hogy ki lehetett ez a nő, honnan jött, és ki volt például a férje, akitől Kosztolányi annyira rettegett, hogy még a sötétítőt is behúzatta a házuk ablakain. Radákovich Mária a múzsája is volt, Kosztolányi hozzá írta például a Szeptemberi áhítat és a Röpima című versét.

Szeptemberi reggel, fogj glóriádba,
ne hagyj, ne hagyj el, szeptemberi nap,
most, amikor úgy lángolsz, mint a fáklya
s szememből az önkívület kicsap,
emelj magadhoz. Föl-föl, még ez egyszer,
halál fölé, a régi romokon,
segíts nekem, szeptember, ne eressz el,
testvéri ősz, forrón-égő rokon.
(Szeptemberi áhítat, részlet)

A Szeptemberi áhítat publikálása kapcsán Bíró-Balogh Tamás elmesélte, hogy a Nyugatban a vezérhelyet tartották fenn ennek a versnek, amelyet Kosztolányi kimondottan Radákovich Máriának írt. Közben viszont az a pikáns helyzet állt elő, hogy ugyanabban a lapszámban a feleségnek, Harmos Ilonának is megjelent egy novellája. Kosztolányiné előtt ez a szerelem egyáltalán nem volt titok, egyszer még levelet is írt Radákovich-nak, amelyben a legkevésbé sem fogta vissza magát:

„Maga szerencsétlen, tájékozatlan lúd, ha én magát még egyszer meglátom az erkélyén szenvelegni, ha maga még egyszer csak egyetlen izenetet, levelet, apróhirdetést vagy csak jelt is ad vagy jelet elfogad az én szerencsétlen, haláltól és öregségtől - sajnos joggal - rettegő, gyönge jellemű uramtól, akkor én magát a nyílt utcán, a fia szeme láttára összeverem, mint egy haszontalan, rossz és ostoba dögöt, de az is lehet, hogy lelövöm, mint valami veszett kutyát."

A szóban forgó Radákovich-Kosztolányi levelezésnek az adja a jelentőségét, hogy egyrészt a novemberben megjelenő Ha nem volnátok ti - Kosztolányi Dezső utolsó szerelmei című kötetben először jelennek meg betűhív pontossággal az író-költő levelei, Radákovich Mária publikálatlan levelei pedig most kerülnek először nyilvánosságra. Légrádi Gergely a bemutatón érdekességként elmondta, hogy a levelek dupla borítékban érkeztek, a szerelmesek közötti kommunikációban ugyanis mások is segédkeztek, így például Füst Milán egyike volt azoknak, akik közreműködtek a levelezés és a diszkréció fenntartásában.
Radákovich Mária Egy új szál

Bíró-Balogh Tamás elmondta, hogy a korabeli térképek tanulmányozásakor kiderült, hogy Kosztolányi és Radákovich viszonylag közel lakott egymáshoz (Visegrádon tehát vélhetően nem teljesen ismeretlenül találkoztak), viszont volt még egy személy, aki meglehetős közelségben, az Attila úton lakott, akiről eddig viszont nem sokat lehetett tudni. „Más viszonyban egy regény címszereplőjeként már mindenki hallott róla" - mondta Bíró-Balogh Tamás, aki nevetve leszögezte, hogy nem az Aranysárkányról van szó. A szóban forgó Kosztolányi-regény az Édes Anna, amely történetesen épp az Attila úton játszódik. Egy véletlennek köszönhetően az irodalomtörténész kapcsolatba került annak az asszonynak a leszármazottaival, akinek alakja „közel állt ahhoz a személyhez, akit Édes Annaként ismerünk". A Kosztolányi által Bözsi néven emlegetett asszony Kosztolányi Ádám dajkája volt; nem volt cseléd, sokkal inkább családtagnak tekintették. Bíró-Balogh Tamás ezt írta róla a kötet előszavában:

„Kosztolányinak húsz évig volt viszonya vele, erről viszont egyáltalán nem szólt a szakirodalom. Kosztolányi egész életére vetítve meghatározóbb volt, mint a Radákovich-szerelem, közel annyi ideig tartott, mint a házassága Harmos Ilonával, és bennfentes szemtanúk véleménye szerint éppen ez a titkos kapcsolat segített Kosztolányinak túlélnie a házasságban eltöltött éveket, amelyek pedig ebben az értelmezésben duplán számítanak."

A kötet a tervek szerint novemberben jelenik meg a Jaffa Kiadó gondozásában, a bemutatója november 18-án lesz a New York Művész Páholyban.

# data[].attributes.attachment_link.title
Az igazi Édes Anna 20 évig nagyon fontos szerepet játszott Kosztolányi életében

# data[].attributes.attachment_link.description
Harmos Ilona és Kosztolányi Dezső Kosztolányi Dezső utolsó szerelmei alcímmel november közepén jelenik meg az a kötet, amelyben Bíró-Balogh Tamás irodalomtörténész nemcsak a nagybeteg író-költő utolsó, eddig ismert szerelmének portréját vázolja fel, de a kutatásai során felmerült új szempont alapján további adalékkal bővítette a már ismert Kosztolányi-életrajzot.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Az ekkor készült filmjei közül különösen kimagaslik a rendezőre leginkább jellemző klasszikus formavilágú, drámai kifejező erejű, expresszív stílusú Körhinta (1955), Hannibál tanár úr (1956) és Édes Anna (1958). Művészetének másik sajátossága szoros kötődése a magyar irodalomhoz: a 21 mozifilmet számláló életműben mindössze három születik eredeti forgatókönyvből. Kosztolányi világirodalmi nagyságú regényének adaptációja bizonyára legnagyobb kihívásainak sorába tartozik. Fábri elkerüli azt a veszélyt, hogy - a korszakra jellemző módon - „osztályharcos" szemlélettel nyúljon az eredeti műhöz, azaz túlhangsúlyozza az 1919-es Tanácsköztársaság bukását, illetve Vizyék és Anna társadalmi különbségét. Kosztolányi jóval túllép ezen, s a cselédlány megmagyarázhatatlan tettével a lélek kiismerhetetlenül mély szakadékjába tekint. Fábri ha nem jut is el ehhez a dimenzióhoz, a Körhintában felfedezett Törőcsik Mari játékának és különösképpen a lázálomjelenetben alkalmazott képi kifejezőeszközöknek köszönhetően nagy drámai erővel jeleníti meg a kiszolgáltatottság tragédiáját.

Kosztolányi Dezső a Nyugat első nemzedékének klasszikus modern triászából a harmadikként érvényesülő költő Ady és Babits mellett epikus életművében is maradandót alkotott. A pesti egyetem magyar szakán Babitscsal és Juhász Gyulával járt együtt Négyesy László stílusgyakorlat szemináriumára. Életművében az 1933-as év a késő modern fordulat az Esti Kornél elbeszéléskötet megjelenésével, amivel párhuzamban a Hajnali részegség már József Attila Ódájával hasonlítható össze a tárgyiasság és a dialogikusság szempontjából. A húszas évek mélylélektani témájú regényei hozták meg Kosztolányi sikerét (1922: Nero, a véres költő, 1924: Pacsirta, 1926: Édes Anna). Az Édes Anna című 1926-os regény nem csak lélektani regényként értelmezhető Anna lelki folyamatának kibontásával, józan ésszel elfogadhatatlan gyilkosság érthetővé tételével, hanem a kettős keret a Rituale romanummal (a katolikus gyászmise dőltbetűs mottójával a regény elején) és Kosztolányi mintaszerzőként való szerepeltetésével a regény végén a követhetetlen politikai változások és a kispolgári szűk látókörűség társadalmi szatíráját adja. Fábri filmjéből ugyan hiányzik a Kun Béla elrepül című bevezetés, és a végéről a bírósági jelenet is, de az ellentét az előkelő vendégségeken a cselédtémán rágódó polgárasszonyok és Anna belső, személyes élete között plasztikusan bemutatja a társadalmi igazságtalanságot.

Anna lázálmának montázsa belülről ábrázolja lelkileg, milyen az ő helyzete Vizy Kornél háztartásában, és áttételesen gazdáinak megölését indokolja is egyben.

A fenti percek természetesen nem szerepelnek a regényben, sokkal irreálisabb képekkel ragadják meg Anna problémáját. Amikor felrázza Vizyné, nem érti mi baja, azt kérdezi, mi baja van. Erre a kérdésre válaszol éppen a montázs: mi baja van Annának? Egyrészt Patikárius Jancsi szerepel az álmában, szerelmes mondatai távolról érkeznek, jelezve, hogy nem tud segíteni Annának, akit kétszer is maga alá temet egyszer a sok szennyes az emeletről ledobálva, másrészt a hegygörgeteg kövei. Vizyné dobálja rá ezeket, mit jelképezhet a diákok szerint? [túl sok feladat, nem tud megfelelni, megfullad] A tűz nyilván a bevett gyógyszert égető, mérgező hatását hivatott jelképezni, de vajon a kitömött bagoly szeme [00:51:56:15], a pupillában „tükröződő" múltbéli boldog jelenet [00:52:01:17] a kis Bandika hintáztatásával milyen hiányt fejez ki, amitől szenved Anna? Hogy függ össze Kosztolányi szójátékával, aki szerint az Anna név az anya, adna szavakra rímel?

Mivel maga a lázálom nem szerepel a regényben, az Új seprő jól seper című részben figyeljük meg, mi baja van Annának, miért nem tud megszokni Vizyéknél? A zongorában lévő kámforszagot érzi mindenen, nem tud enni tőle: ez fejezi ki ösztönös irtózatát, ami az úr keresztnevére, asszonya reggeli borzasságára is kiterjed. Maga sem tudja, miért nem tudja elfogadni őket, de őt sem fogadják el, folyton rendre utasítják, kiközösítik, idegenként, tökéletes szolgaként kezelve dehumanizálják. Ebben a részben található a bagoly élettelen tekintetét inspiráló rész: „Egy Macquart-csokortól, melyből pávatollak nyúltak ki, egyenesen rettegett. Azt hitte, hogy a pávaszemek őt nézik, s mikor elhaladt előtte, félretekintett." A falidísz idegen, a vidéken nem használatos, nem funkcionális tárgya elidegenítő, halott tekintetet jelez. Mindazt amitől Anna tudattalanul szorong: akár Vizyné halott lányát, akár a társadalmi rendet, amiben ő mindenképp alul kell maradjon, a meghaladhatatlan feladatnak, hogy Vizyné elvárásainak sosem tudhat megfelelni. Mit tesz hozzá a kitömött bagoly képe a pávatoll pávaszeméhez? [A társadalmi idegenséget, ijesztő, félelmetes voltát, élettelen, merev tekintet valami Annáénál nagyobb erőt jelöl.]

Kosztolányi Dezső: Édes Anna - Új seprő jól seper című fejezet

„Az új seprő azonban jól sepert.
Csak kapta szalmaszatyrát, s fűzőtlen férficipőjében baktatott a piacra. Várni se kellett rá, nem kaszinózott, máris visszatért. Szedetlenül szedődött az asztal, terítetlenül térítődött, mint a mese "terüljasztalkám"-ja. Rend volt, rend és csend.
Ismerte Viatoriszt, az üzleteket, a községi bódékat. A városban sem tévedt el. Mikor elküldte messzebbre, visszatalált a Vámház körútról, sőt a Boráros térről is. Nem volt az a falusi liba, akinek eleinte hitte. Az a három év, melyet Pesten töltött, lekoptatta róla a bárdolatlan szokásokat. Csöndesen járt, csöndesen fújta az orrát, parasztosan se beszélt, csak az üveg helyett mondta dunántúliasan "öveg" meg néha - megbocsátható tévedés - nagyságos asszonynak nevezte méltóságos asszony helyett.
De egy furcsa volt: az, hogy nem evett.
A kukoricakenyeret meg a sajtot, melyet első nap otthagyott, másnap is megkapta vacsorára. Akkor se nyúlt hozzá. Reggeli kávéját kevergette-kavargatta s félretolta. Egy falat nem sok, annyi sem ment le a torkán. Mindössze egy almát evett Ficsoréknál a harmadik napon. Annak nem volt olyan szaga.
Akármit csinált, nem bírta megszokni ezt a helyet. Szaglása, mely éles volt, mint a kutyáé, tiltakozott ellene.
Ha messziről megpillantotta az Attila utca 238. számú házat, összeborzongott. Pedig igen szép ház volt Vizy Kornél háza. Takaros, mint egy kis kastély. Homlokzatát szürke gipszrózsák ékesítették, erkélyek csüngtek róla, könnyedén odaragasztva, akár a fecskefészkek. Fönn kettő, a Moviszteréké és Drumáéké nyitott, de az övéké üveges, verandaszerű, vacsorázni is lehetett ott, s a mennyezetről ernyős lámpa lógott. Csak ez a három úricsalád lakott itt. Künn a ház falán két tábla: "Dr. Druma Szilárd, köz- és váltóügyvéd." "Dr. Moviszter Miklós, orvos, med. univ. Rendel de. 11-12-ig, du. 3-7-ig."
Moviszterékhez fölküldték tojásért. Ekkor tudta meg, honnan jön az a gyönyörű zongoraszó.
A szép doktorné kivágott pongyolában ült a zongora előtt, jártatta a billentyűkön felgyűrűzött liliom-ujjait, és énekelt, énekelt, nagyon erősen.
Majd megismerkedett a cselédekkel is.
Etel a nagy, világos konyhában trónolt, egy széles nádszékén, köténye korcán kulcskötegekkel, mint a család patrónája. Itt mindent ő intézett, ő határozta el, mit főznek, mi lesz ebéd, zsarnokoskodott, gazdáit néha össze is szidta, s azok féltek tőle, mint a tűztől. Délután háromtól fél ötig aludt. Ilyenkor Moviszterék lábujjhegyen jártak, hogy föl ne ébresszék, a doktor maga nyitott ajtót pácienseinek. Ebédjéhez, vacsorájához megivott egy üveg barna sört. Nehezen mozgott, utóbb már elhájasodott, folyton réteseket evett. Annát is kínálgatta.
Drumáék cselédje nem mindjárt akart hozzá leereszkedni. Stefi egy grófi családtól került az ügyvédékhez, a Várból. Miután megunta az ottani nagystílű életet, egy kis nyugalomra, egy kis önálló hatáskörre vágyakozott, melyet itt meg is talált. Drumáékról jóindulatú lenézéssel beszélt, mert fiatalok voltak s még olyan szegények, hogy be se tudtak egészen rendezkedni. Csak ő tanította ki őket pár előkelő szokásra. Vendégeiket szertartásosan jelentette be, asztalukra recés golyócskákban adta föl a vajat. Náluk is fehér kötényt viselt, fekete szoknyát. "Személyzet"-nek nevezte magát. Keresztény újságokat olvasott, hivatalnok-lányokkal barátkozott, különösen Druma gépírókisasszonyával, akivel néha tüntetően karonfogva sétált, hogy őt is gépírókisasszonynak tartsák.
Ez a két lány bizalmába fogadta. Meg-megkérdezték, mit főztek, lementek hozzá telefonálni, mikor náluk nem volt áram. Délután hívták kártyázni is dióba, babba, máriásozni.
Vizynéről nem sok jót hallott. Zsugorinak mondták, félbolondnak, aki a halottak lelkével beszélget. Vallatgatták, hogy van megelégedve helyével. Azt felelte, hogy meg van elégedve.
Mit is beszélhetett volna nekik? Hiszen magának sem tudott számot adni, hogy mitől irtózott itt mindennap jobban és jobban.
Egyszerűen nem bírta megszokni.
A villanyt, azt hamar megszokta. Megmutatták, hogy kell kezelni. Anna kezelte, akár ők, nem tudva, hogy micsoda az elektromosság, akár ők. Csak épp hátrafordult, miután elcsavarta a kapcsolót, mert hiába látta, hogy a szoba megvilágosodik, arról is meg akart győződni, hogy csakugyan ég-e a lámpa. Hasonlóan volt a telefonnal is. Pár napig síri hangon beszélt a tölcsérbe, összetévesztette a hallgatóval, de később a telefonnal is megbarátkozott. Künn a pusztán nagyobb csodákat látott. Tudomásul vette, hogy ilyesmi is létezik.
Más dolgok zavarták, melyek, minél tovább maradt itt, annál idegenebbek lettek. Egészen jelentéktelen dolgok.
Amikor például egy reggel véletlenül meghallotta, hogy az urat Kornélnak hívják, érezte, hogy ezen a helyen nem bírja ki sokáig.
Maguk a bútorok is valami névtelen rémülettel töltötték meg.
Amit zöldnek képzelt, a kályha, fehér volt, a szalon fala viszont zöld és nem fehér, az asztal nem gömbölyű, hanem hatszögletes és alacsony, az egyik ajtó befelé nyílt, a másik kifelé. Ezek a kis, folyton ismétlődő meglepetések megbolygatták egész lényét. Egy Macquart-csokortól, melyből pávatollak nyúltak ki, egyenesen rettegett. Azt hitte, hogy a pávaszemek őt nézik, s mikor elhaladt előtte, félretekintett.
Aztán, mihelyt fölnyitotta szemét, az asszony jött ki, kócosan, mintha dühtől borzadna égnek a haja, s rá haragudnék. Meghallott az mindent, mert a parkett messzire recsegett. Vizyné a lakást aggodalmasan záratta a léghuzam elől, mely fogfájást, fülszaggatást okoz, és a fény elől, mely idegesítette. Folyton a sarkában pandúrkodott. Izgága jóindulattal leckéztette: "így, lányom... úgy, lányom... tegye az asztalra... de az Istenért, ne a szélére, mert rögtön leesik..." Ezután mindent az asztal közepére tett. Az asszonya akkor kissé megigazította a tárgyakat, vagy idébb vagy odább, hogy neki legyen igaza. Semmi se volt jó annak. Ha hallgatott, azt tudakolta, miért hallgat. Ha beszélt, hogy Bartoséknál ezt vagy azt így csinálták, letorkolta, hogy nála viszont majd így csinálják, ne menjen mindig a maga feje után, hallgasson azokra, akik okosabbak nála.
Legjobban hiányoztak talán mégis a gyermekek, akik eleven játékszerei, kedves kis pajtásai voltak. Hiszen eddig úgy szerezte kenyerét, hogy velük játszadozott. Dajkálni szeretett volna itt is valakit, meséket, versikéket mondani. De mit tehetett ezekkel a komoly felnőttekkel, akik külön, zárt életükkel jöttek-mentek körülötte?
Tovább a teljes műre

# data[].attributes.attachment_link.title
IRODALOM Kosztolányi Dezső: Édes Anna (1926) - Fábri Zoltán (1958) - Alapfilmek

# data[].attributes.attachment_link.description
Az ekkor készült filmjei közül különösen kimagaslik a rendezőre leginkább jellemző klasszikus formavilágú, drámai kifejező erejű, expresszív stílusú Körhinta (1955), Hannibál tanár úr (1956) és Édes Anna (1958). Művészetének másik sajátossága szoros kötődése a magyar irodalomhoz: a 21 mozifilmet számláló életműben mindössze három születik eredeti forgatókönyvből.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kosztolányi Dezső: Édes Anna Téma Szerkezet Keletkezési körülmények kettős gyilkosság mégsem bűnügyi regény Kommün bukása Első és utolsó fejezet nem tartozik szorosan a történethez 1926 folytatásokban jelent meg a Nyugatban Krisztinaváros forrás: újságcikk a lelki folyamatok,

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Na nem a hegyes késű gyilkosét, aki szinte önkívületi állapotban brutálisan megölte gazdáit, hanem a gyermekszerető, szorgalmas, „csinos, egészen úrias, nemes arcú", tiszta lelkű dajkáét. Az Édes Anna alakjából az angyalt. A cikk apropóján megkeresett Keresztes Erzsébet leszármazójának baráti köréből egy kedves székesfehérvári illetőségű hölgy. Tudom-e, hogy Édes Anna Székesfehérváron van eltemetve, a Hosszú temetőben, a kerítés tövében. A híres egykori dajka unokáját elkísérve minden évben halottak napján gyertyával és virággal kilátogat az egyszerű, gondozott sírhoz, ahol egy terebélyes rózsabokor gyökerei ereszkednek le a holtakhoz, és egy szép, fából készült emléktábla jelzi, kit rejt a sír.

Halhatatlanná lett

Egy valaha különleges életet élő asszony testét, akit Kosztolányi tett halhatatlanná.

Keresztes Erzsébet Balatonfőkajáron született egy sokgyermekes napszámos családban 1892-ben. Abban az évben, amikor a nagymamám, így vált számomra elképzelhetővé, életszerűvé alakja. Huszonhárom évesen, 1915-ben került Kosztolányi Dezsőékhez dajkának az akkor született Ádám nevű kisﬁuk mellé. Előtte három évig a fővárosban más házban szolgált. Kosztolányiék akkoriban a Fehérvári út 15. szám alatt laktak, egy év múlva költöztek át a Tábor utca 12. szám alatti kis „palotába". A szülés után Kosztolányiné öt hónapon át Tátraszéplakon, szanatóriumban kezeltette magát. Valószínűleg szülés utáni depresszióban szenvedett. A gyermeken kívül a szép arcú, sudár termetű, balatoni bájú dajka, a tanyáról hozott tájszavakkal és történetekkel az írót elbűvölő Keresztes Erzsébet, Bözsi lett a legfőbb személy a házban, s Kosztolányi nem akart ellenállni az iránta táplált szerelmes érzelmeknek. Mire Kosztolányiné viszszatért, a szerelem már szárba szökött, és húsz teljes évig, Kosztolányi haláláig kitartott. Nem tudtak egymással betelni. Kosztolányinak a cselédek-dajkák iránti testi-lelki vonzalma ismert volt felesége előtt. A megejtett szabadkai cselédlány történetéről is tudott talán, aki szégyenében egy szép napon sírva, csendben elhagyta a házat. Ő volt a Maris, „élete szerelme". Tizenhárom éves korában ölelő karjaiban vált férﬁvá. Keresztes Erzsébet, azaz Bözsi dajka a házban megkülönböztetett ﬁgyelmet, kényeztetést kapott. A spanyolnátha tombolásakor a legjobb orvost hívatták mellé, így élhette túl a halálos járványt. 1922. október 26-án, hétévi szolgálat után „kényszerhelyzetében" férjhez adták egy közelben lakó özvegy házmesterhez. Pontosabban Kosztolányi adta férjhez, a menyasszony házassági tanúja maga Kosztolányi Dezső volt. A Pesti Hírlap is hírt adott a házasságkötésről. És hogy mit jelentett a „kényszerhelyzet", csak találgatok egy fullánkos megjegyzés alapján, mely szerint a dajka állapotát illetően „a férj sem volt vak". A férj, nemes (elszegényedett, talaját vesztett) derzsenyei és zsemberi Zsembery János a Mikó utca 2. szám alatti házmesterlakásban élt. Az első világháború következménye lehetett, hogy az évek előrehaladtával mentális problémákat mutatott. Meleg zekében járt, mindig és rengeteg gyógyszert szedett, nyomott kedélyű lett, rendkívüli eszmetársításoktól szenvedett. Ha ennek jelét korábban észlelte volna Kosztolányi, bizonyára nem adta volna hozzá a szeretett dajkát. Bözsi dajka nem költözött tehát meszszire, erre Kosztolányinak gondja volt. Ettől kezdve az író naponta látogatta meg jövet-menet, kalapban a fején, nyakában körbehajtott sálban órákig üldögélve a konyhaszagú házmesteri szobában.

Ereklyeként őrizte

A régi jó dajka feleslegessé vált cselédkönyve Kosztolányi íróasztalának ﬁókjába került, aki ereklyeként őrizte. Ebből másolta ki az adatokat az Édes Anna regényéhez. „Édes Anna született Balatonfőkajár községben, enyingi járásban, Veszprém megyében, Magyarországban. Vallása: római katolikus. Termete: közép. Arca: kerek. Szeme kék. Szemöldöke: szőke. Orra rendes. Szája: rendes. Haja: szőke. Fogai: épek. Szakálla: nincs. Be van oltva: igen. Különös ismertető jele: nincs." A cselédkönyvhöz képest a cseléd nevén kívül a regényben a születési évet változtatta meg. Valójában a lány haja inkább gesztenyeszínű szöghaj volt, termete is magasabb a középnél, ﬁ ús, a „szeme nem csillogó, hanem tejeskék, violáskék, mint a Balaton vize, párás, nyári hangulaton".

Kosztolányi 1924-ben Székesfehérváron járt, hogy az Aranysárkány című készülő művéhez „megkeresse azt a levegőt, amelyben regényének meséje fog leperegni". A látogatásról interjú készült, mely a Gyémánt göröngyök című gyűjteményben megtalálható. Meglátogatta rokonát, Pókász Béla főreáliskolai tanárt, nála kapott szállást. Ez alkalommal kint járt a sóstói temetőben, hogy „napfényben lásson egy temetőt". Egy kis igénytelen sírdombnál izgatottan felkiáltott. A fejfán egy három hónapos korában elhunyt kislány, Keresztes Bözsi neve állt. Kosztolányi ez alkalommal is szeretettel emlékezett meg Keresztes Erzsébetről, akinek a családi fáma szerint két gyermeke született. Az első korán elhunyt, nem tudunk róla többet. Ő volt talán a „kényszerítő körülmény", aki miatt férjhez kellett mennie? Tény, hogy Kosztolányi többször volt „felelőtlen és szexuálisan óvatlan", ezt maga vallotta meg. A leányka sírja talán már meg sincs, így a születési és halálozási dátum alapján a történet nem azonosítható be. A temetői látogatás mindenesetre különös. A dajka második gyermeke 1925-ben született, és szerencsésen felnevelkedett, leszármazói ma is élnek. Keresztszülei, illetve bérma-keresztszülei Kosztolányi Dezső és Kosztolányiné voltak. Édességgel, ruhákkal halmozták el, anyagi támogatást nyújtottak részére Kosztolányi 1936-ban bekövetkezett haláláig.

Kosztolányi az Édes Anna című regényében a Balaton vidékéről felkerült kis cselédet örökítette meg, aki húsz éven át ragaszkodó, hű társa volt. Kitartott halálos betegsége idején is. Amikor Kosztolányi utoljára hagyhatta el a kórházat, első dolga az volt, hogy Keresztes Erzsébetékhez vánszorgott át, hogy búcsút vegyen tőlük. Megvárva Kosztolányi halálát, a volt dajka férjével és a kis Bözsikével elhagyta a Mikó utcai házmesterlakást és visszatért a Dunántúlra. Enyingen vásároltak egy szép tanyát. Nem fűzte őket már semmi Budapesthez. Keresztes Erzsébet erről a környékről indult, ismerte a tanyasi életet, nem volt számára idegen a gazdálkodás. Ha a tanyát is olyan nagyszerűen tartotta rendben, mint Kosztolányi otthonát, bizonyára megéltek a jövedelméből. Kosztolányiné és Ádám nevű ﬁa nem felejtették el őt. Szeretettel emlékeztek a volt háztartási alkalmazottra. Fennmaradt a levél, amelyben látogatásukat ígérték, sőt őt is meghívták magukhoz. A látogatás azonban elmaradt.

A kis Bözsike férjével Székesfehérváron telepedett le. Keresztes Erzsébet férje, derzsenyei és zsemberi Zsembery János 1956-ban hunyt el, az enyingi temetőben nyugszik. Halála után a dajka gyakran vendégeskedett leányánál Székesfehérváron, a Prohászka utcában. Unokája úgy emlékezett rá, mint aki csodálatos, falun nem ismert süteményeket sütött, barackhabot, málnahabot készített, babát varrt, és gyakran vitte őt cukrászdába, könyvesboltba.

A legtöbbet adta

Kosztolányi Dezső életrajzírói úgy jellemzik a házasságát, mintha annak poklából menekült volna a dajkája karjaiba. Ezzel szemben Kosztolányi színésznő felesége a lehető legtöbbet adta szerelemben lobogó író-költő férjének, amit csak egy asszony nyújthat: természetének szabadságát. Elnézte, hogy otthona négy fala között átadja magát a dajka iránt érzett vonzalomnak. Elnézte, hogy annak férjhezmenetele és elköltözése után naponta a házmesteri lakásba járjon „haza", és órákat töltsön el vele. Vállalta a keresztanyaságot a kis Bözsinél, a volt dajka gyermekénél. Akkor sem hagyta magára, amikor már halálos betegen új, lángoló kapcsolatot teremtett egy férjes asszonnyal a visegrádi újságíró-üdülőben, Márai Sándort és Füst Milánt kérve fel, hogy támogassák őt titkában. Okosan felmérte, hogy Kosztolányi - akiről feljegyezték, hogy 185 centiméter magas, sportos alkatú, sármos, jó arcú, igazi férﬁ ideál volt - így tud kiteljesedni.

Keresztes Erzsébet idős korában, 83 évesen, 1975-ben hunyt el. Családja Székesfehérváron, a Hosszú temetőben temette el. A kis Bözsikével, a későbbi Medgyesi Józsefnével osztoznak a nyughelyen. Itt állok a sír mellett, és felidézem a ﬁnom, szépséges dajkát, aki húsz éven át elfogadta és viszonozta Kosztolányi Dezső őszinte, hűséges rajongását. Kapcsolatáról egész életében diszkréten hallgatott. Köszönet Bíró-Balogh Tamás irodalomtörténésznek, hogy alakja nem ment feledésbe.

# data[].attributes.attachment_link.title
Édes Anna sírja Székesfehérváron van | FEOL

# data[].attributes.attachment_link.description
Na nem a hegyes késű gyilkosét, aki szinte önkívületi állapotban brutálisan megölte gazdáit, hanem a gyermekszerető, szorgalmas, „csinos, egészen úrias, nemes arcú", tiszta lelkű dajkáét. Az Édes Anna alakjából az angyalt. A cikk apropóján megkeresett Keresztes Erzsébet leszármazójának baráti köréből egy kedves székesfehérvári illetőségű hölgy.

# data[].attributes.body
Kosztolányi Dezső: Édes Anna
Téma
Szerkezet
Keletkezési körülmények
kettős gyilkosság
mégsem bűnügyi regény

Kommün bukása

Első és utolsó fejezet nem tartozik szorosan a történethez

1926

folytatásokban jelent meg a Nyugatban

Krisztinaváros

forrás: újságcikk

a lelki folyamatok, melyek Annát gyilkosságra ösztönzik

Műfaj
"Kun Béla repülőgépen menekült az országból.

Délután - úgy öt óra felé - a Hungária-szállóban székelő szovjetház körül fölrebbent egy

repülőgép, átrepült a Dunán, a Várhegyen, s merész kanyarodással a Vérmező felé tartott.

A gépet maga a népbiztos vezette.

Alacsonyan szállt, alig húsz méter magasságban, úgy hogy arcát is látni lehetett.

Sápadt volt, borotválatlan, mint rendesen. Vigyorgott az alant álló polgárokra, s vásott

kajánsággal, csúfondárosan még búcsút is intett egyeseknek.

Zserbókat vitt, melyekkel teletömte puffadozó zsebeit, aztán ékszereket, grófnék, bárónék,

kegyes, jótékony hölgyek drágaköveit, templomi kelyheket, sok más egyéb kincseket.

Karjairól vastag aranyláncok lógtak.

Egyik ilyen aranylánc, mikor az aeroplán magasba lendült, s eltűnt az ég messzeségében, le is

pottyant a Vérmező kellős közepére, és ott egy öreges úr, régi krisztinai polgár, adóhivatalnok

a Várban, a Szentháromság téren, valami Patz nevezetű - Patz Károly József - meg is találta.

Legalább a Krisztinában ezt beszélték."

"Belülről, a lakásból a verandára lépett egy magas, kócos férfi, munkazubbonyban, cigarettázva.

Feketét töltött egy vizespohárba. Amint szájához emelte, tekintete találkozott a három

idegen tekintetével.

Ezek, elszégyellve kandiságukat, megindultak a kerítés mellett.

- Kosztolányi - mondta Druma egy kis idő múltán. - Kosztolányi Dezső.

- A hírlapíró? - kérdezte az első kortes.

- Az.

- Ez írt is egyszer valamit - szólt a második kortes. - Valami verset. Egy beteg gyermek

haláláról. Vagy egy árva gyermekről. Nem tudom. A lányom említette.

Druma ezt mondta:

- Nagy kommunista volt.

- Ez? - csodálkozott az első kortes. - Hiszen most nagy keresztény.

- Igen - tódította meg a második kortes. - Egy bécsi lapban azt olvastam, hogy fehérterrorista.

- Nagy vörös volt - ismételte Druma. - Pogány népbiztossal dolgozott. Le is fotografálták őket

együtt a Vérmezőn.

- És mit csinált ott vele? - tudakolta az első kortes.

- Nézte - felelte Druma, titokzatosan.

- Nem értem - csóválta fejét az első kortes. - Hát akkor tulajdonképpen mit akar? Kikkel tart ez?

- Egyszerű - döntötte el a vitát Druma. - Mindenkivel és senkivel. Ahogy a szél fúj. Azelőtt a

zsidók fizették meg, s az ő pártjukon volt, most meg a keresztények fizetik. Okos ember ez -

kacsintott. - Tudja, hogy mit csinál."

kiszolgáltatottság

egymás iránti közöny

Anna megérkezése Vizyékhez

vágyik az emberi kapcsolatokra: szerelemre, családra
Vizyék

Kosztolányi szócsöve
részvét hiánya

A mű értelmezése
egyszerű, iskolázatlan, nem tudja kifejezni magát
Megoldás

Idő és tér
1919. július 31-én indul a cselekmény

keretet alkotnak

ki - és bevezetés a zárt, fojtogató világból

a városi pletyka mint keret

1922. Kosztolányiék háza előtt ér véget

lélektani regény

Szerkezet II
címszereplő, bár késleltetve jelenik meg
Kommün bukása, Krisztinaváros részletes bemutatása,

Vizy házaspár megismerése

finom, érzékeny, irtózik minden durvaságtól (csirke megölése)
Fordulat

valódi téma
Szereplők és jellemek
Expozíció

kezdetben egészséges lelkületű, 19 éves parasztlány
Édes Anna

Anna alig beszél, reakciói ösztöni szinten zajlanak (pl. szaglás)

mintacseléd
nem veszik emberszámba, gépként kezelik

Bonyodalom kezdete

nem csupán úr és szolga viszonya
lassan törik meg
ennek nincs tudatában

Vizy Kornél

csak a politika érdekli

Vizyné

a cselédek érdeklik

Jancsi úrfi kalandja Annával

hisztis, komplexusai vannak

akaratlanul is folyton megalázza Annát

a kiszolgáltatottságra csak az irgalom lehet a megoldás
Anna menekülési kisérletei (Báthory úr)

Bonyodalom fokozódása

önző, infantilis, jellemtelen
Anna megaláztatásai

(Katica lélekmelegítője; a magzat elhajtása és a gesztenye; Jancsi flörtje Moviszternével)

Annát szexuális tárgynak tekinti
Patikárius Jancsi

de ezt nem szabad a földön, erőszakosan megvalósítani

Tetőpont

Anna meggyilkolja Vizyéket

Az egyetlen, aki embernek tekinti Annát
Moviszter doktor

A tárgyalás

Anna börtönbe kerül

"Nem is kell megvalósítani - szólt Moviszter ingerülten, mert a betegsége miatt ideges volt. -

Nem kell. A kommunistáknak is az volt a hibájuk, hogy egy ideált meg akartak valósítani.

Egyetlen ideált se szabad megvalósítani. Akkor vége. Csak maradjon fönn, a felhők között.

Úgy hat, és úgy él."

# data[].attributes.body
Rendező: Esztergályos Károly
Író: Kosztolányi Dezső

Szereplők: Mensáros László, Tordy Géza, Esztergályos Cecília, Nagy-Kálózy Eszter, Znamenák István

# data[].attributes.body
FÁBIÁN LÁSZLÓ