# data[].attributes.body
Un sistema educatiu basat en estàndards i mitjanes no va enlloc. Sabem que cada infant és diferent, cada un d'ells amb les seves habilitats, capacitats i necessitats. Per a una educació de qualitat hem de ser capaços de ser flexibles, de donar espais d'aprenentatge (respectant els "tempos" de cada un), com també de deixar que s'expressin. Amb això aconseguim que cadascú pugui trobar el seu potencial/talent (tan important per a la societat dels EE.UU). Però hi ha una cosa més important: els valors i la visió del món que es dóna des de l'educació, primordial per a la formació de persones crítiques i per a la transformació social.

# data[].attributes.body
Observem la comparació que es duu a terme dels dissenys estàndard de les cabines d’avions de les forces aèries, amb el disseny del sistema educatiu actual.

Estic d’acord amb què el sistema educatiu d’avui en dia no és l’ideal ni molt menys, només cal veure les xifres actuals sobre el fracàs escolar. Aquest fet, com molts d’altres, significa que alguna cosa estem fent malament. El ponent proposa el disseny d’un entorn d’aprenentatge no basat en la mitjana, per tal d’obtenir un millor rendiment dels estudiants i augmentar el seu potencial individual. Comparteixo la idea de veure l’error i l’absurditat en dissenyar un mètode d’aprenentatge apte per a ningú, ja que com totes les persones ja sabem, cap alumne és estàndard ni compleix les totals característiques pròpies d’una mitjana (concepte abstracte). També opino que, tot i que sí que cal tenir en compte les necessitats individuals i interessos dels nostres alumnes, és de gran rellevància i suport potenciar el treball COL·LECTIU.

Opino que és una part fonamental que com a mestres no se’ns pot escapar a l’hora de formar a futurs ciutadans. El ponent remarca i posa especial èmfasi en la importància de l’èxit individual, mentre que en cap moment de la conferència fa referència al valor del col·lectiu. En el vídeo, tenim l’exemple del possible alumne talentós amb dots suficients per descobrir la cura del càncer. Personalment, dubto que un únic individu pugui fer quelcom respecte a la cura del càncer (un de tants exemples).

És així com critico plenament la intencionalitat d’aquesta potència, centrada bàsicament en uns objectius totalment capitalistes, representats per l’èxit individual i competitiu de l’individu dins d’una societat. Segons el meu parer, la supervivència humana tan sols pot ésser a través d’un sistema de decreixement afí a l’èxit col·lectiu i cooperatiu, i aquest tan sols pot resultar ser dut a terme (o qualsevol altre sistema alternatiu que impliqui la destrucció del capitalisme), forçosament per les nefastes conseqüències d’unes profundes crisis relacionades amb el canvi climàtic i els recursos naturals del nostre planeta (futur pròxim).

Per últim esmentar, retornant al tema, que tot i que l’ús de la tecnologia per crear entorns d’aprenentatge flexibles pugui resultar una bona eina, com a futurs mestres no hem de caure en la trampa de dependre d’elles. Existeixen molts més recursos, menys materials i que no afavoreixen les grans multinacionals (amb el que això significa), al nostre abast. Com a mestres, penso que és essencial tenir present i ser conscient de tots aquests aspectes socials i rellevants que ens envolten i que marquen el constant present i futur de la nostra societat.

# data[].attributes.body
Cada persona és única en el món i té unes necessitats i unes capacitats diferents de la resta. Per tant, per què intentem constantment que tothom entri dins d'uns paràmetres establerts? O en el cas de l'escola dins d'una mitjana que no té en compte les diferències entre uns i altres i que exclou al diferent?

Les persones s'omplen la boca dient que volen un canvi no només en l'educació sinó també en la societat però, a l'hora de la veritat no s'actua i a més, continuem mantenint el que tenim.
Per exemple, pel què fa a l'educació, el nostre sistema educatiu dóna molta importància a la memorització de conceptes i a la reproducció de coneixements però, en canvi, deixa de banda aspectes tan importants com la comunicació o la creativitat.

Per aquest motiu, és important crear ambients flexibles que es puguin adaptar a cada infant però, que a la vegada potenciïn el talent de cada un, és a dir, allò que el fa ser especial.

# data[].attributes.body
Cal que el sistema educatiu estigui dissenyat per a cada infant, adaptant-se a totes i cadascuna de les seves necessitats, i així potenciar les seves capacitats. Es parla d’inclusió, d'equitat.
S'ha de deixar enrere un sistema erroni basat en la suposada mitja però que en realitat no s'adapta a cap infant sinó tot el contrari, és negatiu per a tots els estudiants. És imprescindible fer aquest canvi per tal que tothom tingui les mateixes oportunitats pel que fa a l’educació i poder aconseguir, cadascú des del seu àmbit, transformar la societat i fer-ne una de millor.

# data[].attributes.body
Ens trobem en un sistema educatiu estandaritzat que no s'adapta a la diversitat i les necessitats de l'alumnat, que invisibilitza les seves capacitats i diferències en comptes de potenciar-les. Tot això a través d'una única metodologia basada en una errònea mitjana, uns patrons i uns estàndars  considerats com a òptims que limiten l'aprenentatge d'una majoria (per no dir de l'alumnat en la seva totalitat).
Un sistema educatiu mirall d'un sistema social en el que es busca l'estandarització dels ciutadans (sense capacitat crítica, submissos i sense criteri propi), per tal de fer més abastable el domini de la població.
L'educació, el punt de partida dels ideals socials, la que hauria d'afavorir la transformació del món i, per contra,  la que l'està inhibint; titella d'una política de dretes que impedeix la desestandarització de les metodologies i entorns educatius.
Com aconseguir un canvi si una majoria no el vol o no n'és conscient i només el busca una minoria?

# data[].attributes.body
Actualment i des de fa molts anys vivim en una societat on el què realment importa són els resultats, el que ens estem adonant és que si ens fixem en com és el procés i en les necessitats de l'individu i millorem l'estat d'aquests, els resultats milloren.
Com a mestres és important que atenguem a les necessitats de cada alumne i ser flexibles perquè així puguin fer un aprenentatge complert segons els seus interessos i que potenciïn  les seves fortaleses però que també treballin les dificultats en altres àmbits. Per fer tot això la tecnologia pot ser un bon mitjà d'ajuda però no crec que sigui l'únic ni el millor ja que també hem d'ensenyar com utilitzar-lo.

# data[].attributes.body
Com a ciutadans i futurs mestres, és important prendre consciència que una altra forma d'organització és possible.
El sistema educatiu tradicional està dissenyat per convertir-nos en futures màquines manipulables, tant socialment com professionalment. El seu objectiu és que sigui l'individu el que s'adapta al sistema i no el sistema als individus.
Així ens han programat i per inèrcia així és com actuem.
Estem tan acostumats a seguir aquesta mitjana que, malgrat que limita el nostre potencial, la necessitem. I fins i tot quan no ens la imposen, la creem.

# data[].attributes.body
Des de sempre s'ha volgut etiquetar entre ''bons alumnes'' i ''mals alumnes'',  els que valen i els que no ,els que aproven o suspenen.

Cal eliminar aquesta idea de la ment, està clar que cada individu és diferent, ningú aprèn per igual.
Em d'acceptar que absolutament tots, tenim les nostres dificultats,inclús els més ''genis'', però sobretot,  TOTS   tenim els nostres potencials, només cal donar la oportunitat de fer-los  créixer.

# data[].attributes.body
Per què construir un sistema que no pugui satisfer les necessitats més altes d'un infant? Per què ha de demandar un nivell que no pugui ser assolit pels infants que necessiten un reforç? Si pensem en això, ens adonarem que moltes coses de la nostra vida quotidiana no estàn dissenyades únicament "per a la mitjana", sinó per les necessitats i gustos de cadascú.
Dubto molt que una empresa informàtica decidís prodir únicament un ordinador amb els components (processador, RAM, VRAM,HDD...) amb la potència mitjana de tots els que hi ha al mercat, amb el seu conseqüent preu mitjà. Això significaria que algú ha pagat un extra de potència que no utilitzarà, perquè només vol mirar el correu; i algú voldrà jugar a l'últim videojoc del mercat però no podrà fer-ho a la 60fps 4K.
Una empresa que fes això no duraria gaire en el mercat, perquè existeixen ordinadors "clònics", amb el que pots escollir la relació qualitat/preu dels components que s'adaptin a les teves necessitats.
Així doncs, si som capaços d'adaptar un ordinador per a cada persona, perquè no podem fer-ho amb l'educació? Si bé ara ja s'adapta una mica a les de cada alumne (només quan els mestres poden o volen), no estaria de més canviar el sistema. Així els mestres no hauríem d'estar canviant els components de l'ordinador "de la mitjana" de cada alumne.

# data[].attributes.body
És il·lògica l'estandardització del sistema educatiu quan sabem que tots els individus tenim capacitats diferents i que cadascú té capacitats diverses, unes més desenvolupades que d'altres. Tenim un sistema educatiu competitiu basat en qualificacions que exclouen moltes capacitats, un sistema basat en la memorització de conceptes, que deixa de banda la reflexió, la creativitat, el diàleg i la crítica.
Necessitem un sistema flexible que s'adapti a cadascun dels individus perquè tothom en pugui participar, un sistema que tingui en compte les capacitats individuals en què es pugui crear un aprenentatge col·lectiu.

P.D.: Laura Sancho, gràcies pel vídeo, m'ha emocionat.

# data[].attributes.body
És necessari deixar de pensar en els alumnes com una classe i començar a fixar-se en cadascún de manera individual. No tots els infants tenen la mateixa base i per tant, no se'ls ha d'ensenyar de la mateixa manera. És l'educació i els mestres els que s'han d'adaptar als alumnes i no a l'inrevés.

# data[].attributes.body
Questió de matissos. El nostre sistema educatiu es basa en una mitjana, una "normalitat" que fa que els extrems no en puguin formar part. No tenint en compte aquests extrems fa que ens perdem i no aprofitem la diversitat de cada infant i tot el que pot aportar al seu entorn.
Ens calen pedagogies totalment inclusives, on tothom hi tingui cabuda i puguem oferir-li el que necessita per tal de formar-se. El que passa en l'educació d'un territori es veu directament reflectit en la seva societat.

# data[].attributes.body
Molt bona analogia. Sabem que hi ha un problema, i potser no sabem amb certesa quina és la solució, però sí sabem el que no funciona per fomentar el potencial individual de cada nen/a.
Potser no interessa posar solució i tenir persones crítiques, reflexives, amb capacitat de transformar el món en el que vivim?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Javi Merino | Wordpress · Marketing · Finanzas

# data[].attributes.attachment_link.title
El sistema educativo debe cambiar, pero tu también.

# data[].attributes.body
"Un peix sempre se sentirà un inútil si el jutgem per la seva capacitat de pujar als arbres". Aquesta frase, que volta per internet, reflexa molt bé el que ens vol dir el vídeo. Com a mestres, hem de saber veure a cada alumne individualment i adaptar-nos a ell, no al contrari.

# data[].attributes.body
El sistema educatiu en el qual ens trobem espera que tothom tingui les mateixes fortaleses, és a dir,  que tots formem part d'una mitjana, la qual no existeix. La qüestió és adaptar-se des del principi a les fortaleses i febleses que cada alumne té, per tal que es pugui, com diu el vídeo, desenvolupar el talent i millorar el rendiment.

# data[].attributes.body
El missatge és clar cal individualizar el procés educatiu des del seu origen. Parafrasejant el vell lema de la cooperació

jo diria: "Pensa en l'alumnat, actúa en l'alumnat". Pel que necessiti tecnología, tecnología i pel que necessiti llapis i paper, llapis i paper.

# data[].attributes.body
No es tracta de donar a tots els alumnes per igual, sinó que cal adaptar-se a les necessitats de cada infant. És a dir, donar a casdacú allò que necessita, malgrat costi molts esforços i recursos. INCLUSIÓ

# data[].attributes.body
Penso que el que ens diuen al video és veritat, estem dins d'un sistema educatiu on es dona molta importància a la mitjana i per culpa d'això es desperdicia el talent i potencial de molts alumnes i per tant l'hem de fer mès flexible ara que tenim l'oportunitat. En definitiva hem quedo amb la frase "i si aquest alumne té la cura del càncer?".

# data[].attributes.body
sabem que tenim un problema, però no sabem per què.. quan d'aquest problema és tan sols un mal disseny?

# data[].attributes.body
La mitjana imaginària

# data[].attributes.attachment_link.title
The Myth of Average: Todd Rose at TEDxSonomaCounty

# data[].attributes.attachment_link.description
The Myth of Average: Todd Rose at TEDxSonomaCounty translation and transcription crowdsourced