# data[].attributes.headline
Консультація 

# data[].attributes.subject
Консультація 

# data[].attributes.body
Для отримання консультації соціально-психологічної служби закладу заповнить форму реєстрації.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Батьки часом почуваються "командою підтримки", такими собі фахівцями з чірлідингу. Вони вигукують на дитячих ранках та шкільних виставах, хвалять за оцінки та успіхи у спорті, за допомогу вдома. Тати й мами вважають, що підвищують самооцінку за простою схемою: дитина щось добре зробила, реакція має бути такою, щоб вона почувалася прекрасно. Усім приємно, здається, усе йде добре. Але автор книги "Діти все чують. Дев'ять речей, яким ви маєте навчити свою дитину" Джим Тейлор так не вважає. Натомість він зібрав поради від найбільш просунутих батьків. Ми переклали найважливіші поради зі статті видання Today's Parent.

Навіть найменші можуть допомагати батькам готувати їжу, накривати на стіл, заправляти ліжка. Розбита тарілка - дрібниці порівняно з внеском у формування здорової самооцінки. Діти мають бачити, що вони роблять реальні, корисні іншим речі, їхній внесок цінують, вони мають змогу продемонструвати компетентність.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
11 ефективних способів допомогти дитині повірити в себе - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Батьки часом почуваються "командою підтримки", такими собі фахівцями з чірлідингу. Вони вигукують на дитячих ранках та шкільних виставах, хвалять за оцінки та успіхи у спорті, за допомогу вдома. Тати й мами вважають, що підвищують самооцінку за простою схемою: дитина щось добре зробила, реакція має бути такою, щоб вона почувалася прекрасно.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Нікнейми у школі: як називати учнів, щоб не образити? — журнал | «Освіторія»

# data[].attributes.attachment_link.description
Нікнейми у школі: як називати учнів, щоб не образити? — кейси та методики освіти на «Освіторія»!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Які методи оцінювання застосовувати, якщо учні опинилися за межами шкіл? Освітній експерт, учитель української мови й літератури Юрій Гайдученко відповідає на запитання педагогів про наболіле. Ви познайомитесь із методами оцінювання на платформі Classtime - це зручна українська розробка. Дізнаєтесь, як виставляти оцінки, якщо в когось з учасників освітнього процесу немає якісного інтернету. А ще навчитесь розвивати в учнів навички самооцінювання.

Факт: під час віддаленого навчання неможливо повторити магію шкільних рутин. Однак усім учителям під силу стати неймовірними організаторами дистанційного навчання. Вчитель Новопечерської школи Юрій Гайдученко пропонує зручні й легкі у виконанні 10 кроків для організації дистанційного навчання у вашій школі та на ваших уроках.

Одна з актуальних проблем у шкільній освіті - відсутність у дітей мотивації під час навчання. Як наслідок - брак наполегливості. І те, що може стати реальною панацеєю - гейміфіковане навчання. Але що таке гейміфікація? Як її реалізувати на своїх уроках? Які конкретні інструменти застосувати? У відео ви знайдете відповіді на всі ці запитання, а також добірку корисних ресурсів, які точно не залишать байдужими вас та ваших учнів.

У цій статті ми дбайливо зібрали та описали понад три десятки онлайн-інструментів, за допомогою яких вчителі можуть створювати динамічні презентації з відео, аудіо, анімацією, та інших суперкорисних ресурсів для візуалізації інформації. Це неймовірна добірка, в якій знайде для себе потрібний ресурс як новачок, так і просунутий користувач. Збережіть і користуйтесь із задоволенням!

Мета Всеукраїнської школи онлайн - надавати доступ до якісної освіти учням з 5-го по 11-й клас. Вона буде корисна не лише для школярів, а й для вчителів та батьків. Оригінальні відеоуроки, захопливі тести, цікаві матеріали для самопідготовки - ось що чекає на учнів середньої та старшої школи. Школярі можуть проявити самостійність і пройти теми, які не зрозуміли на уроках або пропустили через хворобу чи карантин. Це значно легше, ніж утримувати увагу школяра на сторінках підручника. Як використовувати цей корисний інструмент? Розповідаємо.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Все для дистанційного навчання: інструкція з інструментів для вчителів

# data[].attributes.attachment_link.description
Які методи оцінювання застосовувати, якщо учні опинилися за межами шкіл? Освітній експерт, учитель української мови й літератури Юрій Гайдученко відповідає на запитання педагогів про наболіле. Ви познайомитесь із методами оцінювання на платформі Classtime - це зручна українська розробка. Дізнаєтесь, як виставляти оцінки, якщо в когось з учасників освітнього процесу немає якісного інтернету.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зображення: depositphotos.com

Як допомогти адаптуватися в класі ліворукому учневі? За статистикою, кожна восьма дитина пише не так, як решта однолітків. Які проблеми можуть виникнути на початку занять, посередині першого року навчання, після початкової школи? Психолог Марина Бабушкіна пояснює, як такий учень почувається у школі та вдома.

Футурологи кажуть, що у світі йде великий попит на образне мислення, адже воно допомагає у сфері IT, дає змогу креативно глянути на знайомі речі, найкраще пристосоване до розв'язання мультизадач. А образне мислення означає інший зв'язок півкуль головного мозку, а отже тісно пов'язане з ліворукістю. Недарма дослідження Американської спілки психотерапевтів довело: серед студентів найбільше ліворуких на факультетах образотворчого мистецтва, дизайну. Кажуть, що за п'ятдесят років половину населення становитимуть люди з основною лівою рукою. Але поки вони все ще страждають від наслідків упередженого підходу до них.

Із самого початку негатив був пов'язаний з релігійними переконаннями, що ліва сторона - це сторона зла. Це відбилося навіть у назвах у різних мовах, у прислів'ях, фразеологізмах (у нього обидві руки ліві, піти наліво, лівий дохід). У Давньому Римі словом dexter позначали добро та правий бік, а словом sinister - зло та лівий бік. Нині в англійській мові sinister - це зловісний, і є навіть такий популярний фільм жахів. У Франції, Ірландії, Німеччині, Норвегії лівий крім сторони, що відповідає стандартному розташуванню серця в людському тілі, означає також хитрий, незграбний, неправильний. У стародавні часи доторкнутися до когось лівою рукою з незрозумілою метою (наприклад, погладити чужу дитину чи тварину) означало чаклування, за яке можна було втратити життя. У першій половині 20 сторіччя ліворукі люди не мали права свідчити в суді.

Чому так? Метафору протистояння добра і зла хотіли прив'язати до чогось матеріального. А праве та ліве - найбільш очевидна опозиція. І, звісно ж, руку, якою користується більшість (наприклад, під час молитов) визнали символом добра, а протилежну - зла.

Донині в Африці, Індії, Китаї ліворуким дітям можуть навіть травмувати неправильну кінцівку, щоб вони їли, писали і тримали інструменти так само, як усі. Ці злочини не так вже й далеко пішли від тих методів, якими переучували шульг у всьому світі: прив'язували ліву руку, били лінійкою, мастили гірчицею. У ті часи батьки не уявляли, як дитина житиме, адже жодних речей для ліворуких не існувало. І як отримати освіту? Писати чорнилами лівою рукою нереально, адже розмазуєш написане. Але у 1960-70-ті роки у США, Канаді, країнах Європи переучування піддавалося критиці, і вчителі та батьки відмовилися від нього.

В Україні така проблема залишалася довше. У 1920-40-ті роки в СРСР ліворуких офіційно ділили на дві категорії: дегенератів (слово вживалося не як лайка, а як спадкова хвороба, яка нібито погіршується з кожним поколінням), яких навіть не радили виховувати у звичайних школах, незалежно від розвитку інтелекту, та на жертв недбалості батьків, які пропустили момент у 3-4 роки, коли дитина нібито випадково вподобала не ту руку. Звісно, родини ладні були визнати хиби у вихованні та завзято перенавчати дитину, тільки б її не визнали хворою. Пізніше ця небезпека зникла, але залишилася вимога "бути як усі". Першим, хто у СРСР боровся за права ліворуких дітей, був відомий український психіатр Анатолій Чуприков. Його дослідження того, що насильницьке переучування ліворуких дітей завдає психологічної травми, опублікували на початку 1980-х. Це викликало опір та навіть обурення. Мовляв, навіщо плодити "білих ворон"? Хай живуть, як усі. Знову й знову доводилося робити дослідження та доводити: здавалося б, звичайна вимога тримати ручку в правій руці обертається для ліворуких дітей, особливо чутливих, вразливих за природою, не тільки нервовими розладами, комплексом неповноцінності, а й уповільненням росту, втратою апетиту та життєвих сил.

Завдяки цьому у 1986 році було законодавчо зафіксовано, що шульги потребують особливого підходу, а не перенавчання. З того часу два покоління людей зросли такими, як їм природно. Утім, на цьому індивідуальний підхід у більшості шкіл завершується. Але відсутність заборон - далеко не все, що потрібно таким учням. Дверні ручки, комп'ютерні мишки, ножиці, блискавки, ґудзики на штанах хлопчиків, на внутрішніх кишенях - усе це незручне для тих, у кого ліва рука - провідна. А як писати правильно? Адже учні чують, що світло має падати з лівого боку, літери не повинні нахилятися, а все це не вдається. Рука перекриває рядок, якщо виводити літери без відриву від паперу. У такому разі зручніше сидіти боком, піднявши плече, що призводить до неправильної постави.

Можливо, у майбутньому створюватимуть зручні для ліворуких людей робочі зони в офісах. Та навчати дітей все одно доведеться разом, адже концепція інклюзії у широкому сенсі означає не лише включення до класів дітей з різноманітними нозологіями, а й прийняття і душевне збагачення тим, наскільки ми всі різні: національності, зовнішність, провідна рука.

По-перше, такі діти потребують в ідеалі комфортного для них середовища: парти, додаткове освітлення, ручки, ножиці, прописи. По-друге, у шульги образне мислення, а це означає, що його або її психологічна та інтелектуальна діяльність дещо інші, ніж у решти дітей.

Ліворукі діти потребують особливого підходу під час вступу до школи, інакше їхня адаптація буде значно важчою, ніж в однолітків. Їм потрібна додаткова увага та допомога вчителів.

via GIPHY

1. Шульги швидше стомлюються і потребують тривалішого відпочинку, ніж інші. Варто дозволити їм посеред уроку додаткові паузи для відновлення сил. Добре, якщо в класі є можливість на цей час усамітнитися хоча б на 5-10 хвилин. Особливо це актуально у першому класі, коли дитина звикає до нового режиму, нових вимог, шкільного навантаження, які відрізняються від тих, що були в дитсадку. Якщо ж хлопчик чи дівчинка не ходили до дошкільних закладів, їм необхідно ще більше послаблень. Не варто думати, що так буде завжди. Ліворукі діти мають ще одну особливість: довго звикають до нових умов. Якщо більшість дітей адаптується за місяць, то їм потрібно 2-2,5, і вчителю доведеться на це зважати.

2. Навіть коли обсяг навчальної роботи ще невеличкий, такі першачки страждають від емоційного перенавантаження. Із часом, коли дитина адаптується, її працездатність не відрізнятиметься від решти.

3. Добре розташувати таких дітей праворуч у класі, щоб вони мали краще освітлення, а увагу легше концентрували на вчителеві. А ось посадити таких дітей активним оком до вікна - не найкраща ідея. Тоді вони відволікатимуться на те, що бачать за склом. У низці країн (Бельгії, Норвегії) саме праворуч заведено розміщати учнів-шульг, і дослідження доводять, що це дуже позитивно впливає на їхні навчальні успіхи.

4. Якщо немає спеціальних парт із нахилом стільниці з необхідного боку, варто порадити родині придбати таку для дому. А учня слід хоча б посадити за окремим столом або зліва, щоб діти не зіштовхувалися постійно робочими руками, коли писатимуть.

5. Під час навчання варто спиратися на зорову пам'ять дітей, їхню здатність охоплювати одночасно весь матеріал, а не мислити лінійно-послідовно. Цим учням зазвичай підходить метод глобального читання, коли дитина запам'ятовує все слово, а не складає з літер та складів. Важливо також вчити абстрагуватися від нюансів, виокремлювати форми чи інші ознаки предметів. Адже шульги зазвичай бачать дрібні відмінності між об'єктами, коли іншим здається, що вони однакові. Якщо така дитина каже, що сусідка забрала в неї ручку, хоча обидва предмети здаються близнюками, будьте певні: вона помітила подряпину чи крапочку пластику, тож каже правду.

6. Зазвичай у середині першого класу (приблизно взимку) основний дискомфорт, який відчувають ліворукі учні, - це проблеми з прописами. Нині для таких дітей розроблені спеціальні зошити та прописи зі зручним прямим нахилом. І правий, і лівий нахили літер практично нереально опанувати таким школярам. Окрім цього, для певних великих літер, які особливо важко писати шульгам, вводиться спрощений варіант: велика копія малих літер.

7. Шульги дещо емоційніші за інших. На це можна робити ставку під час навчання. Тяга до спілкування нерідко спонукає порушувати дисципліну на уроках: розмовляти, разом з друзями займатися сторонніми речами. Якщо йдеться не про традиційні заняття, а такі, де акцент на роботу в парі, спільну діяльність, ця потреба буде задовольнятися і не заважати навчанню.

У п'ятому класі, під час переходу до базової школи, ліворукі діти знову потребують посиленої уваги. Варто зважати на те, що їхня адаптація триватиме довше і може бути ще важчою, ніж у першому класі. Адже доводиться переходити не лише від одного до іншого виду діяльності, а й перемикатися на різних вчителів, переходити до інших кабінетів. Вже саме це спричиняє мікрострес для шульг. Додатковий відпочинок, відсутність жорстких вимог та доброзичливе ставлення приведуть до того, що через 2-4 місяці школяр почуватиметься впевненіше.

Серіали, фільми, сторіз в Instagram: 6 ідей для фанових та ефективних уроків англійської

Підлітки краще сприймають нових вчителів, які розуміють їхні інтереси - гарвардське дослідження

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Якщо у класі ліворукий учень: найкращі практики - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Як допомогти адаптуватися в класі ліворукому учневі? За статистикою, кожна восьма дитина пише не так, як решта однолітків. Які проблеми можуть виникнути на початку занять, посередині першого року навчання, після початкової школи? Психолог Марина Бабушкіна пояснює, як такий учень почувається у школі та вдома.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Фото: Unsplash

Вже другий рік в України триває проєкт " Мирна школа", який має статус освітнього експерименту. За підтримки уряду Німеччини його реалізує ГО "Інститут миру і порозуміння" спільно з Українським центром практичної психології та соціальної роботи й Інститутом модернізації змісту освіти МОН. Тож на конференції не лише дискутували експерти з Великої Британії та України, а й ділилися досвідом представники десяти пілотних українських шкіл з різних регіонів, де вже впроваджуються відновні технології та інші елементи "Мирної школи". І учні, і вчителі кажуть, що в закладі освіти після року нововведень стає приблизно вдвічі менше конфліктів, їх вирішують мирним шляхом та немає ознак булінгу. Відгуки учасників проєкту можна почути тут.

Що ж саме нового застосовують у пілотних школах? Модель "Мирна школа" базується на чотирьох успішних методиках з міжнародного та українського досвіду:

1. Методика "Від новна школа", про яку "Освіторія" вже писала, зсуває увагу з покарання порушника на тих, кому завдано шкоди. Сторони конфлікту мають почути правду одна одної, їхні почуття та досягти згоди щодо того, як можна компенсувати втрачене, відшкодувати збитки, розібратися з наслідками. Вчитель не вирішує, що робити, а стає фасилітатором під час діалогу.

2. "Шкільна служба порозуміння". Ідеться про створення окремої шкільної структури для професійного вирішення конфліктів і навчання конструктивних моделей спілкування. Оскільки діти значно більше довіряють одноліткам, вона діє за принципом "рівний - рівному", тобто головну роль відіграють лідери зі старшокласників, які пройшли відповідне навчання.

3. Методика "Стійкість" навчає, як максимально ефективно переносити стрес, вчитися підтримувати себе, віднаходити ресурси для цього, бути в балансі. Вона розрахована не лише на школярів, а й на вчителів та батьків.

4. Підходи програми "Культура добросусідства" щодо формування розуміння та навичок мирного співіснування у культурному різноманітті, недискримінації та поваги до "іншого" у нашому суспільстві загалом та шкільному середовищі зокрема.

Під час будь-якого спілкування, навіть конфліктного, прихильники "Мирної школи" радять подбати про чотири кроки:

1. Ставити правильні питання та уважно слухати відповіді. Доведеться зрозуміти свої прагнення, позицію іншої сторони та ситуацію, що склалася, а без ефективної комунікації на це годі й сподіватися.

2. Емпатія та повага. Розуміння та співчуття дають змогу поставити себе на місце іншої людини, поглянути на ситуацію по-новому. Коли ми усвідомлюємо свою внутрішню схожість з іншими, здатні знайти в собі повагу до них. Якщо мама бачить у вчительці людину, яка критикує її дитину та занижує їй оцінки, а педагог сприймає відвідувачку як когось, хто нападає на неї та легковажно ставиться до проблем сина чи доньки, діалог між ними навряд чи вийде. А якщо, як мінімум, спочатку вони побачать одна в одній двох втомлених та перенавантажених жінок, які переймаються майбутнім дитини та в міру сил і знань намагаються їй допомогти, знайти спільну мову буде значно легше.

3. Це переростає в наступну стадію комунікації - турботу. Це такі взаємовідносини між членами шкільної громади, де кожен піклується про формування міцних стосунків і відновлення зруйнованих у разі виникнення конфліктів.

4. Усвідомлення наслідків власних дій для інших та виправлення їх або зміна, щоб це було на користь усім учасникам діалогу.

На конференції в українців була можливість поставити питання Белінді Гопкінс - авторці моделі "Відновної школи", директорці організації "Трансформуючи конфлікт", людині, що понад 20 років займається шкільною медіацією.

За партами сидять не лише 30 учнів, а ще незримо присутні їхні батьки. У них свої заборони, родинні традиції, історія, настанови.

Спілкуватися вчителям і батькам треба на рівні особистих потреб, переконана авторка моделі "Партнерство в дії", практичний психолог одеського ліцею "Ланжеронівський", людина, яка займається медіацією з 2008 року, Олена Мельник. Скажімо, за фразою "Я хочу, щоб моя дитина це знала" криється чимало різних потреб. Треба дивитися глибше. Хтось це каже, бо потребує визнання внеску в розвиток дитини. Хтось - бо хоче спокою та усвідомлення, що дитина матиме в майбутньому те саме, що інші. Ще в когось ідеться про повагу до себе. І так ще можна відшукати чимало варіантів.

Важливо пам'ятати один нюанс: обміну почуттями та емпатії не досить. Після цього слід домовлятися про дії. Якщо людина тільки говорить про те, що сталося, що відчуває, але не пропонує, як це змінити, це звучить як претензія, перетягування уваги, наївний запит "Зробіть щось зі мною". Але коли після такого попереднього обговорення почуттів та порозуміння всі сторони конфлікту переходять до пошуку рішення, одразу всім стає легше.

Школа - це перш за все стосунки. Особливо це стало очевидно під час карантину, наголошує пані Олена. Сподівання, очікування, традиції, правила школи перемістилися до дистанційного спілкування, не прив'язані до місця, будівлі школи. І відповідальність дорослих (і вчителів, і батьків) - зробити так, щоб ці стосунки впливали на дітей якнайкраще і давали їм позитивну модель на майбутнє.

Мікронавчання: Як новий освітній тренд мотивує вчитися сучасних дітей

Мікронавчання: Як інтегрувати Всеукраїнську школу онлайн в уроки

Дослідження

Психологія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Мирна школа: як нарешті порозумітися вчителям та батькам - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Вже другий рік в України триває проєкт " Мирна школа", який має статус освітнього експерименту. За підтримки уряду Німеччини його реалізує ГО "Інститут миру і порозуміння" спільно з Українським центром практичної психології та соціальної роботи й Інститутом модернізації змісту освіти МОН.

# data[].attributes.headline
Презентація для вчителів "Онлайн_Безпека" Рекомендації.

# data[].attributes.subject
Презентація для вчителів "Онлайн_Безпека" Рекомендації.

# data[].attributes.attachment_link.title
ОНЛАЙН _БЕЗПЕКА

# data[].attributes.attachment_link.title
ВИЗНАЧЕННЯ ПСИХІЧНОГО ВИГОРЯННЯ (А. А. Рукавишников)

# data[].attributes.attachment_link.description
Інструкція. Вам пропонується відреагувати на ряд тверджень, що стосуються почуттів, пов'язаних з роботою. Будь ласка, прочитайте висловлювання і визначте, чи відчували ви щось подібне. Якщо у вас ніколи не виникало такого почуття, поставте галочку або хрестик у колонці "ніколи" навпроти порядкового номеру твердження.

# data[].attributes.attachment_link.title
Діагностика професійного "вигорання" (К. Маслач, С. Джексон в адаптації Н. Е. Водоп'янової) Призначення - вивчення ступеня професійного "вигорання".

# data[].attributes.attachment_link.description
Інструкція. Дайте відповідь, будь ласка, як часто у Вас виникають почуття, перелічені нижче в опитувальнику. Для цього відмітьте з кожного пункту варіант відповіді: "ніколи"; "дуже рідко"; "інколи"; "часто"; "дуже часто"; "кожний день".