# data[].attributes.attachment_link.description
Log into Facebook to start sharing and connecting with your friends, family, and people you know.

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
Кремінська районна державна адміністрація

# data[].attributes.headline
Місця відпочинку

# data[].attributes.subject
Місця відпочинку

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Україна. Велике Будівництво

# data[].attributes.attachment_link.title
м. Кремінна. Побудували стадіон кадетського корпусу.

# data[].attributes.headline
Визначні місця

# data[].attributes.subject
Визначні місця

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Корнюхин Иван Корнюхин Иван

# data[].attributes.attachment_link.title
КРЕМЕННАЯ ВИД ГОРОДА

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кремінна́ (в минулому - Новоглухів) - місто на сході України, у Сєвєродонецькому районі Луганської області. Лежить на Слобожанщині, над річкою Красною біля Сіверського Донця.

Місто має славу "Легень Донбасу", оскільки відзначається гарними рекреаційними можливостями (ліси, озера, річки, дитячі табори відпочинку). У місті діє сучасний спортивний центр для підготовки олімпійських та паралімпійських спортсменів.

Роком заснування Кремінної слободи вважається

На берегах річки Красної кріпаки-втікачі з Правобережної України заснували слободу Кремінну. У цій слободі в 1688 році розмістилася одна із сотень Ізюмського слобідського полку.

У процесі суперечки між цими селищами цар Петро I став на сторону ізюмських козаків. У 1707 році в Сухарєв городок скерували князя Юрія Долгорукова, щоб описати майно донських козаків Сухарєва городка в царську скарбницю. Після цього походу містечко втратило своє значення. Останні його жителі перебралися жити в Кремінну в 1836 році.

У 1740-х роках на території містечка виявили свинцеві залізні руди. Але з'ясувалося, що вони низької якості та в недостатній кількості для організації промислового видобутку.

У першій чверті XIX століття селище отримало статус військового і до початку XX століття називалося Новоглуховом на честь Глухівського полку, що тут розташувався. Військові рекрути перебували на правах кріпаків і служили 25 років.

У 1825 році практикант Петербурзького гірничого корпусу Першин знайшов тут кілька шматків кам'яного вугілля. За якістю вугілля не уступало найкращому англійському. Через кріпосну систему господарювання розвинути видобуток вугілля відразу не вдалося. Тільки на початку 1890-х років починається видобуток кам'яного вугілля в Кремінній. Це робили як окремі селяни так і цілі селянські артілі в місцях де вугільні шари виходили на поверхню. В 1893 році закладена перша шахта в Кремінній. Вона належала відомому промисловцю Алчевському. Будівництво завершили в 1895 році. Цього року ввели в експлуатацію залізницю Лисичанськ- Куп'янськ. Видобуток кам'яного вугілля одержав поштовх до розвитку.

За даними на 1864 рік у казенній слободі Новоглухів Куп'янського повіту Харківської губернії мешкало 4073 особи (1932 чоловічої статі та 2141 - жіночої), налічувалось 362 дворових господарства, існувала православна церква та училище.

У 1882 році Новоглухів отримав статус повітового міста ( Старобільський повіт Катеринославської губернії).

Станом на 1885 рік у колишній державній слободі, центрі Новоглухівської волості, мешкало 4213 осіб, налічувалось 989 дворових господарств, існували 2 православні церкви, школа, 10 лавок, 4 ярмарки на рік: середопісний, троїцький, 23 вересня та 8 листопада.

За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 6004 осіб (3048 чоловічої статі та 2956 - жіночої), з яких 6314 - православної віри.

У грудні 1917 року у селищі Кремінне був утворений Ревком. Проте у квітні 1918 року, як і Рубіжне, Кремінну захопили війська кайзерівської Німеччини, а у грудні 1918 року - більшовики. У лютому 1919 стало центром новоствореної Донецької губернії. В 1919 році сюди прийшли війська Денікіна. 21 грудня частини 11-ї й 4-ї кавалерійських дивізій Першої кінної армії захопили Кремінну.

Місто постраждало внаслідок геноциду українського народу, вчиненого урядом СРСР у 1932-1933 роках, кількість встановлених жертв - 161 житель міста.

З червня 1938 через розділення Донецької губернії на Сталінську і Ворошиловградську області входить до складу Ворошиловградської області. 28 жовтня 1938 року Кремінна отримала статус міста. У 1940 році місто стає районним центром. В 1940 році на території міста був виявлений природний газ. Але видобуток газу не організували. У лісах будувалися бази відпочинку й санаторій.

10 липня 1942 року після масових повітряних атак місто захопили німецькі війська. 31 січня 1943 року радянські війська 195-ї гвардійської дивізії звільнили місто.

Із початком війни на сході України, Кремінна була в небезпеці опинитися в епіцентрі бойових дій. Починаючи із квітня і до середини липня 2014 року місто фактично знаходилося на лінії фронту. Бойові дії місто оминули.

У зв'язку із початком декомунізації, 22 липня 2015 року в Кремінній був демонтований пам'ятник Леніну.

Кремінна відзначається не типовою для більшості слобожанських міст структурою виробництва. Так, Кремінна має значний потенціал в переробній, харчовій, будівельній та добувній ( надра міста багаті на природний газ та вугілля) промисловості. Чудові рекреаційні можливості створюють гарні умови для розвитку туризму та спорту. Агропромисловий комплекс в нових умовах економіки має значний потенціал до завоювання ринку, адже місто славиться своїми чорноземами.

У структурі промисловості переважають енергомісткі і фондомісткі галузі, на їхню частку приходиться найбільша частина промислово-виробничих фондів.

Раніше здійснювався видобуток кам'яного вугілля (Шахта № 1 і "Східна"), існувала меблева фабрика, фабрика баянів (1929-1997 р.), завод "Кремінмаш".

В даний час працюють завод "Хімавтоматика", пивзавод "Пінта", молочний завод, лісозаготівельні та деревообробні цехи, звірогосподарство. На території району ведеться видобуток природного газу.

До складу ДП "Кремінське ЛМГ" входять 9 лісництв: Боровенське, Веригінське, Житлівське, Комсомольське, Кудряшівське, Новокраснянське, Серебрянське, Сіточне, Старокраснянське. Ліси багаті на кабанів, козуль, є олені та лосі. Охота з початку війни заборонена.

У 1932 році в Кремінському лісі був створений національний заповідник. У той час тут розводили нутрію, норку, ласку; також завезли в заповідник оленів, козуль і лосів. Зараз у Кремінній є звіроферма. У 2004 році сюди завезли 8 тисяч самиць. Приплод кожної самиці - 18 щенят.

Через місто проходить залізниця Попасна- Куп'янськ, назва станції - Кремінне.

Сильні сторони економіки міста: багата сировинна база (деревина, вугілля, природний газ), наявність великих площ чорнозему. Загалом, місто має значний потенціал, насамперед, у харчовій, переробній промисловості, а також у сфері туризму й відпочинку.

Слабкі сторони економіки міста: депопуляція, слабка ініціатива місцевих жителів до ведення комерційної діяльності (цей фактор стримує потенціал до збільшення доходів населення, адже такий стан справ призвів до підвищеного рівня безробіття серед місцевих жителів), близькість до зони бойового конфлікту.

Медичну допомогу населенню міста надає чотири медичні установи, у тому числі дві лікувально-профілактичних. Будуються дві амбулаторії. Місто є центром підготовки медичних фахівців різного спрямування.

Мережа загальноосвітніх установ складає чотири загальноосвітні школи (Кремінська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, Кремінська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, навчально-виховний комплекс "Кремінська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 - дошкільний навчальний заклад", Кремінська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4) та Кремінська школа-гімназія. Дошкільну освіту надають п'ять дитячих садків ("Зірочка", "Берізка", "Ластівка", "Катруся", "Малятко"). Позашкільну освіту дітям надають в дитячо-юнацькій спортивній школі та у Будинку дитячої творчості. Також у місті є дитяча художня школа та музична школа. Крім цього у Кремінній діють професійний ліцей, ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус", медичний коледж та три школи-інтернати.

Культурна сфера міста представлена краєзнавчим музеєм, міською бібліотекою, будинком культури, музичною і художньою школами, будинком дитячої творчості.

У місті діє спорт-комплекс "Олімп" - сучасний спортивний центр для підготовки олімпійських та паралімпійських спортсменів.

Готель "Кремінна", готельно-ресторанний комплекс "ПриЛесное".

У 1749 р. було видано антимінс у храм Преображення Господня, який згорів у 1770 р. Кам'яний на ім'я Святої Трійці, що почали почали будувати у 1808 р., був освячений у 1833 р.

За радянських часів храм було зруйновано.

На січень 2021 р. діють три православних храми московського Патріархату: Свято-Покровський (вул. Латутіна 66), Свято-Воскресенський, Свято-Троїцький (вул. Центральна 84А) та капличка при лікарні (вул. Перемоги, 1А).

У місті народилися:

Василь Пірко Заселення Степової України в XVI-XVIII ст. // Донецьк: Укр. центр, 1998. - 124 с.

Петро Лаврів. Історія південно-східної України. Львів. "Слово", 1992. 152с. ISBN 5-8326-0011-8

Алфьоров М. А. Урбанізаційні процеси в Україні в 1945-1991 рр: Монографія/ М. А. Алфьоров - Донецьк: Донецьке відділення НТШ ім. Шевченка, ТОВ "Східний видавничий дім" 2012. - 552 с.

Алфьоров М. А. Міграційні процеси та їх вплив на соціально-економічний розвиток Донбасу (1939-1959 рр.): монографія / М. А. Алфьоров; Укр. культурол. центр, Донец. від-ня Наук. т-ва ім. Шевченка. - Донецьк, 2008. - 192 c.

# data[].attributes.attachment_link.title
Кремінна - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Кремінна́ (в минулому - Новоглухів) - місто на сході України, у Сєвєродонецькому районі Луганської області. Лежить на Слобожанщині, над річкою Красною біля Сіверського Донця. Місто має славу "Легень Донбасу", оскільки відзначається гарними рекреаційними можливостями (ліси, озера, річки, дитячі табори відпочинку). У місті діє сучасний спортивний центр для підготовки олімпійських та паралімпійських спортсменів.

# data[].attributes.headline
Місто Кремінна

# data[].attributes.subject
Місто Кремінна

# data[].attributes.body
Відомості про рідне місто

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кремінна (в минулому - Новоглухів) - місто на Слобожанщині. Місто районного значення в Луганській області України, адміністративний центр Кремінського району. Розташоване на річці Красна за 117 км від обласного центру. Кремінна займає територію в 5,5 тис. га. Чисельність населення становить 24,4 тис., з яких 12,2 тис. - працездатного віку.

Археологічні дані свідчать, що територія краю була освоєна людиною ще за часів пізнього палеоліту /40-13 тисяч років тому/. Кам'яні знаряддя праці давньокам'яного віку знайдені на околицях міста Кремінної та поблизу села Булгаківки Кремінського району.

Більш заселеною територія краю стала в епоху міді-бронзи /ІІІ - І тисячоліття до н. е./, коли тут з'явились численні скотарсько-землеробські племена. До сьогоднішнього часу великий інтерес для археології становлять вузли давніх поселень, розташовані поблизу старичних озер Кайдащине, Підпісочне, Кругле й Чернікове, а також курганні могильники, що налічують десятки стародавніх насипів на першій над заплавній лівобережній терасі від с. Невське до с. Новодачне.

Розкопки давніх курганів біля м. Кремінна (Сеточне лісництво) та у с. Невське дали поховальні пам'ятки доби ранньої і середньої бронзи (друга половина ІІІ тис. до н. е.), атрибутовані пізньоямною, катакомбною та зрубною культурами.

12 липня 1733 року на річечці Кремінній /притоці р. Красної/ мешканцем Краснянської слободи однодворцем Михайлом Чеботарьовим була заснована слобода Кремінна. В рік заснування в ній проживало 13 душ. Слобода Кремінна була казенною.

На початку 90-х років ХІХ століття у Кремінській волості розпочався видобуток кам'яного вугілля. В 1894 році у Кремінній було 4 селянські копальні, які давали 80 тис. пудів вугілля на рік. В 1895 році запрацювала шахта, збудована відомим на Донбасі промисловцем Алчевським. В цьому ж році введено в експлуатацію залізничну лінію Харків - Лисичанськ, що пройшла через Кремінну. У 1905 році у селі Кабанньому став до ладу чавуноливарний завод "Малоросія" братів Міллерів.

У 1917 році після перемоги Жовтневого збройного повстання у Петрограді за участі більшовиків у Кремінній, Кабанньому, Новій Астрахані були створені військово - революційні комітети, волосні Ради селянських і солдатських депутатів.

У квітні 1918 року територія краю була окупована австрійсько - німецькими військами. У місцевих лісах під час окупації діяло кілька партизанських загонів, які налічували близько 400 бійців.

В листопаді австро-німецькі війська відійшли на захід, і вже в грудні в Кремінній та інших селах була встановлена влада більшовиків.

У червні 1919 року Кремінну захопили денікінці, а в грудні - знову повернулись більшовики.

У серпні 1920 року через Нову Астрахань пройшли війська Нестора Махна.

Цікавий факт. Микита Юхимович Шаповал - визначний український політичний і громадянський діяч, поет, письменник, публіцист, вчений-соціолог. Творець першої революційної партії українців у 1917 році, з 1918 року - міністр пошти і телеграфу Української народної республіки, один із творців ІV Універсалу "Про державну незалежність України", міністр земельних справ при Директорії, генеральний секретар і голова Української Національної Ради. Помер в 1932 р. у Чехословаччині. Народився він у 1882 році у селі Сріблянка та закінчив Новоглухівську лісову школу зі званням "лісового кондуктора".

Великі зміни відбулися в житті селян у 1928-1930 роках. Спочатку були організовані перші ТСОЗи, а згодом селян примусово об'єднали у новостворені колгоспи. У 1930 році було закладено велику на той час шахту "Кремінна-Східна", розраховану на видобуток 400-500 тонн вугілля на добу. Шахта стала до ладу у 1932 році

У 1929 році в Кремінній відкрито майстерню по ремонту баянів, на основі якої згодом виросла відома на всю Україну фабрика баянів.

У 1932 році створено промислову артіль, що випускала брички і різний сільгоспінвентар, яку наступного року було реорганізовано на мебельну фабрику, де виготовлялися шкільні меблі.

На початку тридцятих років минулого сторіччя Луганщина у територіальному і економічному відношенні входила до складу Донецької області (Донбасу) - регіону, якому влада колишнього Союзу РСР відводила ключове місце у здійсненні планів індустріалізації країни.

Насильницькі методи її форсування стали головною причиною зубожіння села, призвели до Голодомору 1932-1933 років. Серед тринадцяти районів Луганщини, розташованих переважно в північній частині регіону, найбільших втрат від голоду також зазнав і Кремінський район. На той час у промислових містах Луганщини голод у гострій формі не лютував. Прагнучи, як вимагав Сталін, швидко "догнати і перегнати " передові країни Заходу, влада заради форсування темпів індустріалізації свідомо й безжально вичавлювала всі соки із селян і села. Наразі відомо про 124 жертви голоду з числа жителів слободи "Кремінна" на Луганщині. Як свідчення очевидців до обласного тому Національної Книги Пам'яті жертв Голодомору 1932-1933 років включено спогади 31 мешканця Кремінського району Луганської області про зазначені жахливі події.

Крім того, за результатами роботи пошукових груп по збиранню свідчень очевидців Голодомору 1932-1933 років, були встановлені населені пункти, що постраждали від Голодомору. Це слобода ( на той час) Кремінна, селище Красноріченське, села Боровеньки, Булгаківка, Варварівка, Голубівка, Житлівка, Єпіфановка, Макеївка, Михайлівка, Невське, Новомикільське, Новоастрахань, Новоолександрівка та Червонопопівка. Майже у всіх населених пунктах району, постраждалих від Голодомору, у 75 - ті роковини великого терору голодом були встановлені пам'ятні Хрести.

У 1937 - 1938 роках за обвинуваченням в "антирадянських діях і участі у диверсійно - терористичних організаціях" були заарештовані десятки жителів району. У цей же період був зруйнований Свято - Троїцький храму Кремінній. Така ж участь спіткала і Покровський храм, каплиці у Дубовому гаю і на кладовищі.

28 жовтня 1938 року Указом Президії Верховної Ради УРСР селище Кремінну віднесено до категорії міст районного підпорядкування. У 1940 році місто стає районним центром.

В 1940 році на території міста був виявлений природний газ. Але видобуток газу не організували. У лісах будувалися бази відпочинку й санаторій.

10 липня 1942 року після масових повітряних атак місто захопили нацистські загарбники. В роки Другої Світової війни у Кремінських лісах діяв партизанський загін під командуванням Якова Сиворонова, який чинив шалений опір ворогові. З Кремінського району у вказані буремні роки на фронт пішло майже 15 тис. чоловік, з них близько 7,5 тис. загинули, 16-тьом уродженцям Кремінського району було присвоєно звання Героя. 31 січня 1943 увійшло в історію міста і багатьох інших населених пунктів району як день визволення від фашистських загарбників. Це одне із найбільш шанованих серед кремінян свят.

По закінченню війни починає інтенсивно розвиватись господарство Кремінщини. Так, у грудні 1948 року в місті було закладено шахту "Кремінна" №1 тресту "Лисичанськвугілля" з проектною потужністю 1000 тонн вугілля на добу.

У 1946 році Кремінський баян зайняв друге місце на Республіканському конкурсі музичних інструментів.

Концентрація промислового виробництва, широкі господарчі зв'язки сприяли виникненню на Кремінщині виробничої і соціальної інфраструктури. Основними галузями промислового виробництва є видобувна, лісова, деревообробна, харчова, комбікормова та інші.

Загальна площа району 162,7 тисяч га, де розташовані 37 населених пунктів з центром у місті Кремінній. Особливість краю - це 148 озер та унікальні ліси, на площі 42,3 тис. га.

Окремі сосни заповідних місць є свідками військових походів на Азов 1695-1696 років. Пам'ятники природи - "Дубовий гай", урочища "Сосновий бір", "Білоусова садка" мають дерева, яким понад 300 років!

Оптимальні географічні та кліматичні умови району сприяють розвитку рослинництва і тваринництва, економіка має потенціальні можливості для розвитку зовнішньоекономічних зв'язків з країнами Євросоюзу і дальнього зарубіжжя.

Кремінна - оздоровчий центр Північного Донбасу. На берегах чудових озер, якими перемежається ліс, розташовані об'єкти туристично - рекреаційної галузі: санаторій "Озерний", дитячі оздоровчі центри "Мрія", "Зоря", бази відпочинку "Лісова поляна", "Сосновий бір", "Прилесное" та інші.

Центр олімпійської підготовки "Олімп" - традиційне і постійне місце олімпійської підготовки спортсменів України, а на стадіоні "Динамо" щорічно відбуваються спортивні змагання найвищих рангів.

В районі досить розгалужена мережа соціальних і культурно-освітніх закладів.

Кремінське територіальне медичне об'єднання, сільські амбулаторії та фельдшерсько-акушерські пункти, районна санстанція забезпечують медичне обслуговування населення.

Система освіти - це 20 шкіл, гімназія, 7 дитячих дошкільних закладів, 4 школи естетичного виховання.

В районному центрі функціонує медичне училище та професійний ліцей. Кремінщина надзвичайно щедра на талановитих людей: поети Семен Бондар, Надія Ковтун, Володимир Кущ, Борис Кунченко, Анатолій Васильців, композитор Олена Гончарук, солісти районного Центру дозвілля Павло Гапочка, Ольга Специвцева, народні танцювально-хореографичні ансамблі "Світанок" і "Непоседи", народний фольклорний ансамбль селища Красноріченського "Веселка", народний ансамбль російської пісні "Сударушка" з села Варварівка, вокальний ансамбль "Чайка степова" з Кудряшівки та народний вокальний ансамбль "Калинонька" з Житлівки. Пишається Кремінщина своїми земляками художниками Анатолієм та Борисом Костянніковими, Леонідом Сілічем, Миколою Угрюмом, Володимиром Петренком. І це лише невеличкий перелік величезної армії аматорів, творчість яких надала честі Кремінському району.

У 1991 році переважна більшість жителів м. Кремінна та Кремінського району підтримали Акт про незалежність України, як суверенної держави. З вказаного часу почався новий відлік в історії міста Кремінна та району у незалежній державі Україна.

У 2014 році територію району зачепив збройний конфлікт, що виник на територіях Донецької та Луганської областей України між організованими та керованими Російською федерацією незаконними збройними формуваннями Донецької і Луганської "народних республік", визнаних терористичними організаціями, та з іншого боку - українськими правоохоронцями із залученням Збройних сил України.

Наприкінці весни, на початку літа 2014 року місто Кремінна стало, практично, прифронтовою зоною, оскільки сусідні міста Рубіжне, Севєродонецьк і Лисичанськ були захоплені незаконними збройними формуваннями. Натомість Кремінна і Кремінський район були територіями, підконтрольними українській владі. На відміну від вищезгаданих міст обласного значення, у травні 2014 року у районі відбулись позачергові вибори Президента України.

12 серпня 2015 року під час пленарного засідання 64-ї сесії Кремінської міської ради депутати прийняли політичне рішення - підтримати постанову Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII "Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою - агресором".

Пізніше аналогічне рішення було прийняте депутатами Кремінської районної ради.

У зв'язку із набуттям чинності законів України про декомунізацію, 22 липня 2015 року у Кремінній був демонтований пам'ятник Леніну, розташований на площі Красній.

За роки незалежності в районі активізувалось релігійне життя.

У Кремінському районі знаходяться 30 релігійних громад, що належать до 9-ти конфесій, а саме: Української Православної Церкви, Української Православної Церкви Київського патріархату, Української Греко - Католицької Церкви, Української Християнської Євангельської Церкви, Свідків Єгови, Церкви Християн Віри Євангельської (п'ятидесятники), Церкви Християн Адвентистів, Християнської помісної церкви (Церква повного Євангелія), Церкви Євангельських Християн баптистів.

24 травня 2012 р. у селищі Красноріченське відбулось урочисте відкриття новозбудованого Свято-Вознесенського храму. Свято-Вознесенська парафія у Кремінському районі діє з 1991 року. Богослужіння до 2012 року проводились у пристосованому приміщенні.

# data[].attributes.attachment_link.title
Кремінська районна рада - Історична довідка

# data[].attributes.attachment_link.description
Кремінна (в минулому - Новоглухів) - місто на Слобожанщині. Місто районного значення в Луганській області України, адміністративний центр Кремінського району. Розташоване на річці Красна за 117 км від обласного центру. Кремінна займає територію в 5,5 тис. га. Чисельність населення становить 24,4 тис., з яких 12,2 тис. - працездатного віку.