# data[].attributes.body
El s-a format acum 4,6 miliarde de ani, ca urmare a colapsului gravitațional al unui gigant nor molecular. Cel mai masiv obiect este steaua centrală - Soarele, al doilea obiect ca masă fiind planeta Jupiter. Cele patru planete interioare mici, Mercur, Venus, Pământul și Marte, numite planete terestre / planete telurice, sunt compuse în principal din roci și metal. Cele patru planete exterioare, numite giganți gazoși, sunt mult mai masive decât cele telurice. Cele mai mari două planete, Jupiter și Saturn, sunt compuse în principal din hidrogen și heliu; cele două planete mai îndepărtate, Uranus și Neptun, sunt compuse în mare parte din substanțe cu o temperatură de topire relativ ridicată (comparativ cu hidrogenul și heliu), numite ghețuri, cum ar fi apa, amoniacul și metanul. Ele sunt denumite „giganți de gheață” (termen distinct de cel de „gigant gazos”). Toate planetele au orbite aproape circulare dispuse într-un disc aproape plat numit plan ecliptic.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
On July 20th, 1969 history was made. This date marked the first successful manned mission to the moon, with the Eagle lunar module touching down on the moon's surface at 20:17 UTC. The following day, Neil Armstrong became the first man to walk on the surface of the moon, inspiring a whole new generation of astronauts.

As we inch ever closer to the 50th anniversary of that momentous occasion, it begs the question - why have we stopped traveling to the moon? What seemed like the beginning of a new era of exploration 49 years ago was sadly short-lived, and the last manned mission to our closest satellite was in 1972.

To mark the 49th anniversary of the Apollo 11 landing, we'll be looking at the mission itself, following lunar efforts, and the reasons why we haven't been back to the moon for almost half a century.

Apollo 11: Taking One Giant Leap For Mankind

The Apollo 11 was launched from the Kennedy Space Center on Florida's east coast on July 16th, 1969. With Neil Armstrong, Buzz Aldrin, and Michael Collins aboard, it passed behind the moon on July 19th and entered lunar orbit. The craft completed 30 orbits, allowing the crew a view of their landing site in the southern Sea of Tranquility. This site was chosen based on data from the Lunar Orbiter and Ranger 8 and Surveyor 5.

On July 20th, the Eagle lander separated from the Comand Module, Columbia, and began its descent to the surface of the moon. The Eagle had just 25 seconds worth of fuel left when it touched down. The entire world watched in awe as the first manned moon mission safely and successfully touched down on the moon's surface.

Apollo 17: Bringing an End to Man's Exploration of the Moon

After all the promise and excitement of the Apollo 11 mission, it seemed that more manned missions to the moon were sure to follow. And for at least three years, they did. NASA saw a small, but significant, series of missions reach the lunar surface again between 1969 and 1972.

1972 saw the launch of the Apollo 17, which would prove to be man's final foray to the moon. It was launched after midnight on December 7th, making it the first manned night launch of a U.S. rocket. The mission broke records for longest time spent on the surface of the moon, longest time in lunar orbit, and longest total extravehicular activities.

Despite the success of this, and previous Apollo missions, the White House had originally planned to cancel the Apollo program after Apollo 15. Apollo 16 and 17 managed to go ahead as planned, but ultimately after 1972 NASA was faced with too many obstacles to allow their manned lunar missions to continue.

The Constellation Program: Trying to Reinvigorate Lunar Exploration

For over 30 years, the fate of manned lunar missions seemed uncertain. It wasn't until NASA's Constellation Program that manned missions to the moon appeared to be possible once more. In addition to its goals to complete the construction of the International Space Station, the Constellation Program sought to bring another successful manned mission to the moon by the year 2020.

The program was predicted to run from 2005 until 2025. Unfortunately, the program only officially ran until 2009, and was officially shelved by President Barack Obama in 2011. Though the Constellation Program was designed to be one of NASA's most cost-effective programs, with an emphasis placed on converting lunar soil into either fuel or breathable air to reduce mission costs, it simply proved to be too expensive to continue.

NASA originally estimated the cost of Constellation at $230 billion for the entire twenty-year duration, though it was difficult to arrive at an exact figure due to the experimental nature of the equipment needed. When Obama took office, he declared that the program was too expensive, too delayed, and lacking in innovation. Once again, any dreams of putting humans on the moon were dashed.

Cost and Interest: Explaining Why We Haven't Returned to the Moon

If you cast an eye over the history of space exploration and missions to the moon, you'll begin to see that there are two main reasons why we have yet to return to the lunar surface.

To put it in the most simple terms, there simply hasn't been enough money or interest to put towards manned moon missions since 1972. The Apollo 17 mission preceded a major oil crisis, that had many questioning the need to divert valuable funds and effort into space exploration.

Furthermore, interest had waned since the first moon landing. As landing on the moon had no real, practical applications or benefits, it failed to maintain public and political support.

It was easy to rally around the dream of putting a man on the moon when it was part of an intense scientific and innovative race against the USSR, but as the Space Race wound down so too did widespread interest in leaving the planet. At the height of the Apollo missions, NASA received almost 5% of the U.S. Federal budget. Today, it receives just 0.4%.

Ultimately, the progress required to put a man on the moon in the first place, paired with the enormous amounts of labor and capital, simply weren't sustainable.

A New Hope: Exploring the Future of Lunar Landings

Thankfully, we've come a long way since 1969, in more ways than one. For starters, we no longer have to depend on government agencies when it comes to space exploration. The past decade has seen the rapid progression of privately-owned space exploration enterprises, who are keen to do everything from bringing tourists to the surface of the moon to establishing Martian colonies.

Elon Musk's SpaceX is just one company with plans to transport people to the moon once more. The company has been planning commercial tours to the moon for some years now, though these plans have been delayed as of late.

This isn't the only moon mission in which SpaceX is involved, however. Recently it was announced that the first ever Israeli moon mission is expected to launch by the end of this year, helped in part by SpaceX. The planned mission was announced earlier this month by SpaceIL and Israel Aerospace Industries, who plan to transport their lander via a SpaceX Falcon 9 rocket.

That said, SpaceX could have some competition when it comes to the next manned mission to the moon. Rival company, Blue Origin, also made an announcement earlier this month wherein they laid out their plans for a series of moon landings beginning as early as 2023.

Though no one has stepped foot on the moon for almost 50 years, we might not have to wait much longer before we take another giant leap for mankind.

Thanks to the efforts of private companies, governments need no longer sacrifice large percentages of their budgets for the sake of lunar missions. A sense of excitement is beginning to bubble its way through the general public too, as companies race amongst themselves to see who will be the first to make their mark on the cosmos.

Far from the politically charged climate of the original Space Race, this new, corporate space race is presenting space exploration as a project necessary for the progression of mankind. No matter who gets there first, we all win.

The coming years will have no shortage of exciting missions to capture the imaginations of the next generation of space explorers. After half a century of looking to the moon, mankind could walk on the surface once more.

# data[].attributes.attachment_link.title
Almost 50 Years Since the Moon Landing: Why Did We Stop Traveling to the Moon?

# data[].attributes.attachment_link.description
On July 20th, 1969 history was made. This date marked the first successful manned mission to the moon, with the Eagle lunar module touching down on the moon's surface at 20:17 UTC. The following day, Neil Armstrong became the first man to walk on the surface of the moon, inspiring a whole new generation of astronauts.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sistemul solar se referă la Soare și la toate corpurile ce se învârt în jurul lui. Acesta se termină acolo unde gravitația Soarelui este egală cu cea a stelelor vecine ori acolo unde, dacă viteza de deplasare este prea mică nu va mai fi vorba despre un satelit al Soarelui.

Sistemul solar

Tot o margine a sistemului solar este și locul unde vântul solar se ciocnește cu gazul interstelar. Cel mai mare corp din sistemul solar - Soarele, care conține 99,86% din masa întregului sistem solar. Restul procentelor de masă rămase sunt deținute de planetele Jupiter și Saturn.

VEZI GALERIA FOTO POZA 1 / 3

Când s-a format sistemul solar?

Acum 4,568 miliarde de ani s-a format sistemul solar, în urma colapsului gravitațional al unei regiuni din cadrul unui vast nor molecular.
Norul avea un diametru de mai mulți ani-lumină, și, cel mai probabil, a dat naștere mai multor stele. Norul molecular era construit, în principal, din hidrogen, puțin heliu și cantități mici de elemente grele formate în generațiile anterioare de stele.

Atunci când regiunea a suferit un colaps, în urma căruia avea să devină sistemul solar, conservarea momentului cinetic a determinat-o să se rotească mai repede. Centrul a devenit tot mai fierbinte în raport cu discul din jur. Rotindu-se tot mai repede, a început să se aplatizeze și a luat forma unui disc protoplanetar cu un diametru de aproximativ 200 UA (unitate de măsurare a lungimii).

Protoplanetele ce s-au format în urma acreției din disc de praf și gaz au format, prin contopire, corpuri din ce în ce mai mari. Atunci, sute de protoplanete au putut exista în sistemul solar timpuriu, însă pe parcurs, fie au fuzionat, fie au fost distruse, formând planete și planete pitice, iar resturile au devenit obiecte minore.

Cum s-au format planetele?

În urma punctului de fierbere foarte mare, metalele și silicații au putut rezista în interiorul fierbinte al sistemului solar, aproape de Soare, iar acestea au format planetele de rocă precum: Mercur, Venus, Terra și Marte.

Giganții gazoși precum: Jupiter, Saturn, Uranus și Neptun au fost formați mai departe de Soare, dincolo de linia de îngheț.

Câte planete se rotesc în jurul Soarelui?

Se rotesc 8 planete, 5 planete pitice, 171 de sateliți ai planetelor, sute de mii de asteroizi și mai multe mii de comete.

Câte planete sunt în sistemul solar?

Planetele pitice sunt:

Asteroizii se pot găsi în două regiuni, denumite centuri de asteroizi, acolo unde se află Marte și Jupiter, centura principală, iar după Neptun, centura lui Kuiper.

Sistemul solar interior

Sistemul solar interior este denumit în mod tradițional așa pentru regiunea care cuprinde planetele terestre și asteroizii. Aici, obiectele sunt compuse în mare parte din silcați și metale, deoarece sunt relativ aproape de soare.

Care sunt planetele interioare?

Sunt patru planete interioare ori telurice/terestre ce au o compoziție densă de roci cu mai mulți sau mai puțini sateliți, fără sisteme de inele. Aceste planete sunt compuse, în principiu, din minerale refractare care formează scoarțele și mantalele planetelor, dar și metale precum fier și nichel, care formează nuccleele planetare.
Planetele interioare sunt:
Planeta Mercur

Este cea mai apropiată planetă de Soare, dar și cea mai mică planetă din sistemul solar. La 0,4 UA distanță de Soare și are 0,055 mase terestre.
Singurele caracteristici cunoscute geologice ale planetei, deoarece nu are niciun satelit natural, sunt crestăturile din scoarță, care se datorează perioadei timpurii de contracție din trecutul său (cel mai probabil).

Planeta Mercur este cea mai apropiată planetă de Soare, dar și cea mai mică planetă din sistemul solar. La aproximativ 0,4 UA de Soare și are 0,055 mase terestre.
Singurele caracteristici cunoscute geologice ale planetei, deoarece nu are niciun satelit natural, sunt crestăturile din scoarță, care se datorează perioadei timpurii de contracție din trecutul său (cel mai probabil).

Planeta Venus

Este planeta cu o mantă tot subțire de silicat deasupra unui nucleu de fier. Este la o distanță de 0,7 UA de Soare și are 0,815 mase terestre.
Este o planetă mai uscată decât Pământul și atmosfera este de 90 de ori mai densă. Planeta Venus nu are niciun satelit natural și este cea mai fierbinte planetă, temperaturile sale depășind 400 de grade Celsius.

Planeta Pământ

Terra este cea mai mare și mai densă planetă interioară și, de asemenea, singura planetă care, la momentul actual, este geologic activă și locul unde se știe că există viață. Este la o distanță de 1 UA de Soare, iar hidrosfera sa lichidă este unică printre planetele terestre. Planeta Pământ este singura unde au fost observate plăci tectonice, iar atmosfera acesteia diferă radical față de cea a altor planete, deoarece planeta este schimbată datorită prezenței vieții și conținutului de aproximativ 21% oxigen liber.
Planeta Pământ are un satelit natural, Luna, singurul satelit mare al unei planete terestre din sistemul solar.

Planeta Marte

Planeta mai mică decât Pământ și Venus ce se află la o distantă de 1,52 UA de Soare și are 0,107 mase terestre. Planeta Marte are o atmosferă formată din dioxid de carbon, în mare parte, și o presiune la suprafață de 6,1 milibari.
Marte are doi sateliți naturali mari (Deimos și Phobos), iar despre aceștia se crede că au fost asteroizi capturați de gravitația planetei.

Care sunt planetele exterioare

Zona sau regiunea exterioară a sistemului solar este aceea în care se află giganții gazoși și sateliții lor. În această regiune orbitează multe comete cu perioadă scurtă, chiar și centaurii. Planetele de aici conțin o proporție mai mare de substanțe volatile decât planetele de roci din sistemul solar interior, din cauza temperaturilor mai reci care permit compușilor în stare solidă să se mențină.
Planetele exterioare sunt:
Planeta Jupiter

Are o masă mai mare ca cea a Pământului de 318 ori și este de 2,5 mai masivă decât toate celelalte planete din sistemul solar în același loc. Se află la o distanță de 5,2 UA de Soare, iar căldura sa internă poate crea un număr de caracteristici semi-permanente ale atmosferei, precum: benzile de nori și Marea Pată Roșie.

Planeta Jupiter are 67 de sateliți cunoscuți, iar cei mai mari sunt: Ganymede, Callisto, Io și Europa. Ganymede este cel mai mare satelit din sistemlul solar, mai mare chiar decât planeta Mercur.

Planeta Saturn

Este ușor de observat de pe planeta Pământ datorită sistemului său de inele. Planeta Saturnse aseamănă cu Jupiter din punct de vedere al compoziției atmosferice și magnetosferice și se află la o distanță de 9,5 UA de Soare. Are 60% din volumul lui Jupiter, dar mai puțin de o treime din masa acestuia. Saturn este cea mai puțin densă planetă din sistemul solar și are 62 de sateliți confirmați dintre care Titan și Enceladus. Titan este al doilea cel mai mare satelit din sistemul solar și singurul satelit care posedă o atmosferă substanțială.

Planeta Uranus

Area cea mai mică masă dintre toate planetele exterioare, dar este de 14 ori mai masivă decât Pământul. Se află la o distanță de 19,2 UA de Soare și orbitează în jurul acestuia înclinată pe o parte, iar înclinația axei de rotație este de peste 90 de grade spre deosebire de normala la ecliptică.
Planeta Uranus are 27 de sateliți cunoscuți, iar cei mai mari sunt: Titania, Oberon, Umbriel, Arie, Miranda.

Planeta Neptun

Este la o distanță de 30 UA de Soare, mai mică decât planeta Uranus, dar mai masivă, aproximativ 17 mase terestre. Are 13 sateliți cunoscuți, iar cel mai mare este Triton, singurul satelit mare cu o orbită retrogradă. Neptun are pe orbita sa și o mulțime de planete minore denumite troienii lui Neptun, cu o rezonanță orbitală de 1:1 cu el.

Care sunt planetele pitice

Planetele pitice sunt:

Pluto

Planeta pitică Pluto este cel mai mare obiect cunoscut din centrul Kuiper și se află la o distanță de aproximativ 39 UA de Soare. Inițial, când a fost descoperită, a fost considerată o nouă planetă, dar în 2006 clasificarea s-a schimbat, atunci când s-a adoptat o definiție mai riguroasă a unei planete.
Cel mai mare satelit al lui Pluto este Charon, care alcătuiește uneori un sistem binar cu Pluto, deoarece acestea orbitează în jurul unui baricentru gravitațional comun.

Planete pitice: Makemake și Haumea

Makemake este mai mică decât Pluto, dar este cel mai cunoscut obiect din centura Kuiper clasică și se află la o distanță de 45,79 UA de Soare. Planeta a fost denumită și desemnată ca planetă pitică din anul 2008.
Haumea este asemănătoare cu Makemake și se află la o distanță de 43,13 UA de Soare. Are aproape aceeași dimensiune cu Makemake și are doi sateliți naturali.

Planeta Pitică Eris

Este cel mai mare obiect recunoscut din discul Împrăștiat și chiar a provocat incertitudini în ceea ce privește definirea unei planete. Este la o distanță de 68 UA de Soare și este cu 25% mai masivă decât Pluto. Este chiar cea mai masivă dintre planetele pitice cunoscute.

Sistemul solar este localizat în galaxia Calea Lactee, structura albicioasă, neregulată, care constituie aparența Galaxiei Noastre, pentru un observator ce se regăsește în interiorul Sistemului nostru Solar. Caleea Lactee conține în total aproximativ 200 de miliarde de stele și, ca localizare generală, Soarele este în cadrul unuia dintre brațele exterioare ale Căii Lactee. Brațul este cunoscut și ca Brațul Orion sau Prietenul Local. Soarele este localizat la aproximativ 25.000 și 28.000 ani lumină dinstanță de Centrul Galactic.
Asteroid, meteorit sau cometă - care este diferența? Cine a descoperit America - controverse privitoare la descoperirea Americii Câte continente sunt pe Glob și cum se numesc

# data[].attributes.attachment_link.title
Cate planete sunt în sistemul solar și cum se numesc

# data[].attributes.attachment_link.description
Sistemul solar se referă la Soare și la toate corpurile ce se învârt în jurul lui. Acesta se termină acolo unde gravitația Soarelui este egală cu cea a stelelor vecine ori acolo unde, dacă viteza de deplasare este prea mică nu va mai fi vorba despre un satelit al Soarelui.

# data[].attributes.headline
Sistemul solar este format din 8 planete si o noua planeta provizorie.

# data[].attributes.subject
Sistemul solar este format din 8 planete si o noua planeta provizorie.

# data[].attributes.headline
Acum 4,568 miliarde de ani s-a format sistemul solar, în urma colapsului gravitațional al unei regiuni din cadrul unui vast nor molecular. Norul avea un diametru de mai mulți ani-lumină, și, cel mai probabil, a dat naștere mai multor stele. Norul molecular era construit, în principal, din hidrogen, puțin heliu și cantități mici de elemente grele formate în generațiile anterioare de stele.

# data[].attributes.subject
Acum 4,568 miliarde de ani s-a format sistemul solar, în urma colapsului gravitațional al unei regiuni din cadrul unui vast nor molecular. Norul avea un diametru de mai mulți ani-lumină, și, cel mai probabil, a dat naștere mai multor stele. Norul molecular era construit, în principal, din hidrogen, puțin heliu și cantități mici de elemente grele formate în generațiile anterioare de stele.

# data[].attributes.body
Sistemul este situat într-unul dintre brațele exterioare ale galaxiei Calea Lactee

# data[].attributes.headline
Sistemul solar este situat într-unul din brațele exterioare ale Galaxiei noastre, numită şi Calea Lactee.

# data[].attributes.subject
Sistemul solar este situat într-unul din brațele exterioare ale Galaxiei noastre, numită şi Calea Lactee.

# data[].attributes.body
Formarea și evoluția sistemului solar este estimată că ar fi început acum 4,55 - 4,56 miliarde ani în urmă, prin colapsul gravitațional al unei mici părți dintr-un uriaș nor molecular. Cea mai mare parte din materia apărută în urma colapsului s-a adunat în centru, formând Soarele, în timp ce restul materiei s-a aplatizat sub forma unui disc protoplanetar din care s-au format planetele, sateliții, asteroizii și alte mici corpuri cerești din Sistemul Solar.

# data[].attributes.body
Universul: este fără margini în spațiu și timp, alcătuit din miliarde de galaxii și alte corpuri cosmice.
Galaxiile: sunt aglomerări de miliarde de stele – Ex: Calea Lactee
Asteroizii: sunt corpuri cosmice mai mici decât planetele

# data[].attributes.body
sistemul solar.....

# data[].attributes.body
Sistemul solar s-a format acum 4,6 miliarde de ani, ca urmare a colapsului gravitațional al unui gigant nor molecular. Cel mai masiv obiect este steaua centrală - Soarele, al doilea obiect ca masă fiind planeta Jupiter. Cele patru planete interioare mici, Mercur, Venus, Pământul și Marte, numite planete terestre / planete telurice, sunt compuse în principal din roci și metal. Cele patru planete exterioare, numite giganți gazoși Jupiter, Saturn ,Uranus si Neptun, sunt mult mai masive decât cele telurice si sunt formate in mare parte din gaz.

# data[].attributes.body
Filmulețul a fost realizat de către....

# data[].attributes.body
Sistemul Solar este format din Soare împreună cu cele 8 planete care orbitează......

# data[].attributes.body
El s-a format acum 4,6 miliarde de ani, ca urmare a colapsului gravitațional al unui gigant nor molecular. Cel mai masiv obiect este steaua centrală - Soarele, al doilea obiect ca masă fiind planeta Jupiter. Cele patru planete interioare mici, Mercur, Venus, Pământul și Marte, numite planete terestre / planete telurice, sunt compuse în principal din roci și metal. Cele patru planete exterioare, numite giganți gazoși, sunt mult mai masive decât cele telurice. Cele mai mari două planete, Jupiter și Saturn, sunt compuse în principal din hidrogen și heliu; cele două planete mai îndepărtate, Uranus și Neptun, sunt compuse în mare parte din substanțe cu o temperatură de topire relativ ridicată (comparativ cu hidrogenul și heliu), numite ghețuri, cum ar fi apa, amoniacul și metanul. Ele sunt denumite „giganți de gheață” (termen distinct de cel de „gigant gazos”). Toate planetele au orbite aproape circulare dispuse într-un disc aproape plat numit plan ecliptic.