# data[].attributes.body
כשאהובה הלכה ברחוב ואנשים אמרו "איזה קול אלוקי היה לך" היא הייתה צוחקת בשביל לא לבכות, מה שמראה שהיה לה קשה אבל היא דאגה להפוך את זה לטוב.
היא המשיכה לשיר גם אחרי המשבר (הניתוח) כי היא שרה למען העם, והקול לא היה משנה אלא בעיקר המילים, היא הצליחה לבטא את קולה בזכות הכלי שלה, "בולבול-טרנג".
ובזכות השירים המוקלטים שלה החלום שלה וההצלחה שלה באו לידי מישוש כי אנשים המשיכו לשמוע שירים שלה ואפילו למדו על השירים בכיתות.

# data[].attributes.attachment_link.title
יוצרים במוזיקה ישראלית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
אהובה עוזרי פותחת את רוכסן המעיל הארוך שעוטף אותה וחושפת בפני את מה שיש מתחתיו, או יותר נכון מה שאין. "תראי", היא לוחשת לעברי וטופחת בחוזקה על בטנה, ואז מרימה את עשר אצבעותיה ושבה ללחוש, "עשרה קילו ירדתי החודש, מה אני אעשה? אין לי תיאבון".

לפני 16 שנה התגלתה אצלה מחלת הסרטן, שבחרה להתיישב דווקא על מיתרי גרונה - אלה שהפכו אותה לאם המייסדת של המוזיקה המזרחית בישראל - והרופאים נאלצו להסירם בניתוח מסובך. לאחרונה שבה המחלה והתגלתה באחד השקדים. כן, בדיוק באותו אזור. אבל בדיוק כמו אז, כשאמרו המומחים לעוזרי בצער שהיא לא תוכל לשיר יותר, ואילו היא עשתה קסמים והמשיכה להופיע, גם הפעם היא לא נותנת לגילוי להפסיק את עשייתה. והעשייה הזו נרחבת: השתתפות בסדרה "מהכרם עד קיסריה" שתשודר החל מהערב (שישי) בערוץ 24, הופעה חגיגית במועדון ה"בארבי" ועבודה על תקליט חדש, שייצא בקרוב.
"אני עובדת כאילו כלום לא קרה", היא אומרת ומנפנפת בידה בביטול. ובאותה אגביות מספרת שבזמן האחרון עברה כבר חמישה ניתוחים, האחרון רק לפני שלושה שבועות. חודש וחצי של כאבי תופת, זה מה שאמרו לה הרופאים, והיא מודה בחצי פה שאכן כך הדבר. גם הלחישות שלה הן תולדה של הניתוח. הגרון עדיין נפוח והקול לא יוצא כמו שצריך.

כשהרופאים בישרו לך שהסרטן התגלה שוב, לא פחדת?
"ברור שפחדתי. יש יותר מפחיד מזה? אבל אלוהים אוהב אותי, יש בינינו רומן. החלטתי שאני מתייחסת למחלה כמו לשפעת וזהו. כשבישרו שיש לי סרטן, אמרתי לעצמי 'אהובה, יש לך שפעת'. יומיים אחרי הניתוח כבר הייתי באולפן. כשאת יודעת שיש לך סרטן את מפחדת פחות, כי הפחד הוא מהלא נודע. כל פצע מפחיד, על כל כאב את רצה לרופא, אבל כשהסרטן מתגלה את מתחילה לטפל בו וזהו".

עוזרי בתחילת הקריירה. צילום: שמואל רחמני

מאיפה את שואבת את הכוחות?
"אני לא מוותרת, כל הזמן כותבת ומנגנת, פעילה. זה חשוב לי מאוד. כשאני על הבמה זה שיא האושר בשבילי, בגלל שניצחתי - ניצחון רוחני. ההופעות הן עבודה קשה בשבילי, אבל אמרתי למנהלת שלי שככל שיש לי יותר הופעות אני מבריאה יותר, כי הקהל הוא הכדור שלי. הרופאים אמרו לי 'אנחנו לא ריפאנו אותך, זה את עשית את העבודה'. ברור, זה כוח המחשבה. אני מאמינה שמי שחושב חיובי יהיה לו חיובי, ומי שחושב שלילי ייכנס לדיכאון. כשאני מסתכלת על הרע שיש במחלה לעומת הטוב שאני מפיקה מעצמי בזכותה, אז הטוב אצלי גובר על הרע. יותר מזה?".

"מישהו יודע מתי הוא ימות? החיים יפים וצריך לנצל כל רגע. כשמתבגרים משלימים עם המוות. שמת לב שכשאנשים מתים יש להם הבעה רגועה על הפנים? טוב, אז כבר נגמרות הבעיות, מס הכנסה לא יבוא לקבר".
עוזרי (67) יודעת דבר אחד או שניים על איך נראים אנשים כשהם מתים. כשהייתה בת 8 שלחה אותה אמה לקונן בטקסי אבלות בביתם של נפטרי שכונת ילדותה, כרם התימנים. "זו הייתה מצווה", היא מסבירה. "היה לי כזה קול כילדה, אם היית שומעת היית מתעלפת. הייתי מגיעה לבתים של האבלים לפני ההלוויה, כשהמת עדיין שם ומתחילה לקונן. התפקיד שלי היה לגרום למשפחה לצאת מההלם ולבכות. כשהם היו בוכים הייתי הולכת הביתה".

שכונת הכרם התל אביבית היא המקום שבו נולדה המוזיקה הים תיכונית. משם יוצאת לדרך הסדרה הדוקומנטרית החדשה "מהכרם עד קיסריה" שתשודר הערב בערוץ 24. הפרק הראשון מוקדש לשכונה המיתולוגית בימים שנוסדו בה החפלות הסוערות וחוזר אל המסלסלים הגדולים של אותם ימים: דקלון, בן מוש, יהודה קיסר וכמובן עוזרי. "כל לילה, כשלא הייתה לי הופעה, היינו מוציאים שולחנות וכיסאות לרחוב, שותים, צוחקים ושרים", נזכרת עוזרי.
"מהמסעדות בסביבה היו עוזבים את האוכל ומצטרפים אלינו. ככה הכירו אותי, הייתי מפורסמת עוד לפני הטלוויזיה והרדיו".
היא הייתה מפורסמת בשכונתה כבר בהיותה בת 10, אז הוזמנה להופיע באירועים, הפעם בשמחות. שנתיים אחר כך כבר קיבלה את התשלום הראשון שלה, שאותו לא תשכח. "הופעתי בבר מצווה באחד הבתים בשכונה, זה חרות לי בזיכרון", היא אומרת. "כשהסתיים הערב, אמרו לי שהיה משגע ונתנו לי 20 לירות, זה כמו אלפיים שקל היום. הסתכלתי על הכסף כל הלילה ולפני שנרדמתי שמתי אותו מתחת לכרית, שאף אחד לא ייקח לי. בבוקר, דבר ראשון בדקתי שהוא שם, אבל הוא נעלם. אמא שלי לקחה אותו וקנתה אוכל. בכיתי כל כך, אמרתי לה 'לפחות היית משאירה לי אותו עוד יומיים, כדי שאוכל להסתכל עליו'. אחרי הסיפור הזה, בסוף כל הופעה היא הייתה נותנת לי חלק מהכסף ואומרת 'זו הברכה שלך'".

את בת זקונים במשפחה דתית. איך קיבלו את העובדה שהתחלת לשיר בלילות?
"יש לי משפחה ליברלית, לא מיושנת. אנחנו שמונה אחים, שניים נפטרו, והם תמיד היו בעדי, רצו שאשיר ואופיע. הם ידעו שזה מה שאני אוהבת ויודעת לעשות. היה לנו רדיו גדול בבית, והייתי אומרת לאחים שלי 'אתם תראו, כשאהיה גדולה אשיר בתוך הרדיו'. עד היום הם צוחקים עלי על זה".
הזיכרונות של עוזרי, רובם ככולם, קשורים בדרך זו או אחרת למוזיקה שאליה היא מחוברת בכל נים. "בגיל 13 היה לי ידיד, שאול ישראלי, שהיה לו קול כמו של ג'ו עמר. יום אחד הצעתי לו שנלך לשיר ברחוב בצפון תל אביב, אולי מישהו יגלה אותנו ונתפרסם. זה מה שעשינו ובאמת בא אלינו מישהו ואמר 'אתכם אני רוצה'. אמרתי לשאול בשפה הפוכה, זו הייתה השפה הסודית שלנו, שאני חושבת שהאיש הזה אנס. אז ברחנו משם. אחרי שבוע ראינו את התמונה שלו בעיתון, מתברר שהוא היה אמרגן גדול. שאול כל כך התעצבן, הוא רצה להרביץ לי".

בכרם פעלה באותן שנים להקת השובלים, שבה היו חברים שלום שובלי, שלמה מורי ומשה משומר. הם היו שרים שירי ארץ ישראל ידועים בניחוח תימני. "אני, דקלון ובן מוש היינו רודפים אחריהם", עוזרי נזכרת. "בכל מקום שהם הופיעו, בשכונה, בחפלות, היינו באים להקשיב, ללמוד ולהעתיק מהם".

בגיל 20 החלה עוזרי ללמוד לנגן על כלי הפריטה ההודי בולבול טרנג, שהפך להיות הכלי המוביל והמזוהה ביצירתה. בשנת 1975 הוציאה את אלבומה הראשון, "היכן החייל", שזכה להצלחה מסחרית אדירה בעיקר בזכות שיר הנושא, שנכתב על שכנתה שקוננה על בנה החייל שנפל במלחמת יום כיפור. "בהתחלה לא הבנתי מה השיר הזה עשה לאנשים ולמה הם בוכים כשהם שומעים אותו", היא מודה.
עד 1980 הוציאה עוזרי אלבום כל שנה: "חלומות גן עדן", "עולם נפלא", "קדימה בגאווה", "רוח סתיו" ו"הנעלם". בין לבין העניקה שיעורי פיתוח קול ומוזיקה, ועם תלמידיה נמנה גם זהר ארגוב. "הוא היה התלמיד הכי טוב שלי", היא אומרת. "אנשים לא יודעים כמה הוא סבל כדי להיות זמר. חושבים שאם הוא מפורסם אז הוא עלה ברגע, אבל אף אחד לא רצה אותו בהתחלה. היינו יושבים במועדון, וכשהוא היה מתחיל לשיר היו מגרשים אותו. במשך שנתיים הוא למד אצלי, עבד קשה. חבל שהתהילה שיגעה אותו. אין מה לעשות, צריך להיות חזק.

"אם היית מכירה אותי כשהייתי מפורסמת, היית רואה שאני אותו דבר. התהילה לא שינתה אותי. מה, אני מדענית? הצלתי חיים? אמא שלי אמרה לי 'יום אחד את זמרת, יום אחד את לא'. זה חינך אותי לא להרים את האף. בהתחלה האגו היה מתנפח. אנשים היו מורידים שרשראות וטבעות וזורקים עלי. בבוקר, על המדרכה ליד הבית, חיכו לי זרי פרחים, ואוטובוסים היו מגיעים לכרם כדי להצטלם איתי. כאילו אני איזה אתר תיירות. אז למדתי שהקהל לא אוהב אותי אלא את השירים שלי. אז מה יש לי להשוויץ?".

מתוך הסדרה החדשה "מהכרם עד קיסריה". צילום: באדיבות ערוץ 24

נדמה שהזמרים הים תיכוניים היום לא הפנימו את הרעיון הזה."העולם משתנה, דעת הקהל אחרת, האווירה אחרת. הם לא חוו את מה שאנחנו חווינו. אני לא שופטת אותם ולא יכולה להביא אותם אלי. אם יש לי ביקורת על המוזיקה היום, אז אני מעדיפה שהיא תהיה יותר קלאסית ופחות מסחרית. שירי כפיים זה טוב לשמחות ולחתונות, אבל הם לא יודעים כמה הקהל אוהב את השירים הקלאסיים, זו התרבות שלנו. בגלל זה הם נשארים ולא נמאס לאנשים מהם".

אמנים מהז'אנר הזה מתלוננים על קיפוח, שלא משמיעים אותם ברדיו. את חווית את זה?
"אני לא קופחתי. אבל אולי בגלל שהשירים שלי הם יותר כמו מוזיקת עולם ולא שירים מזרחיים".

ומה לגבי קיסריה, פסגת השאיפות של כל זמר מזרחי?
"בשנת 1976 הופעתי עם שלמה ארצי בגן סאקר מול 120 אלף איש. אז קיסריה לא מעניינת אותי. בכלל, אני מעדיפה אולמות סגורים, שם אפשר להרגיש את הקהל".
דרך חדשה
ב-16 בחודש תחזור עוזרי לאולמות הסגורים שהיא כל כך אוהבת, כשתעלה על בימת מועדון ה"בארבי" להופעה מיוחדת לרגל הוצאת מהדורת ויניל לאלבום "צלצולי פעמונים", שראה אור ב-1999. איתה יופיעו יהודית רביץ, מוש בן ארי ושי צוברי (שלו העניקה את הלהיט "מעלי דממה"). גם שני זמרים חדשים שהיא מטפחת יגיעו ל"בארבי": יאיר צברי ושירן אברהם, שאותה היא מכנה "אהובה עוזרי הקטנה". שניהם ייקחו חלק באלבום החדש שלה שייצא בקרוב.
בשלב הזה עוזרי שולפת את הטלפון הנייד שלה ומציעה לי לשמוע שיר חדש מהאלבום, שייקרא "אלומות של אור". הקשבנו. התמוגגנו. חשבנו שזה עומד להיות להיט, לפחות כמו "צלצולי פעמונים". על העיבודים מופקד שאול בסר. "הוא עוזר לי הרבה מבחינה נפשית וגם כשקשה לי לדבר", היא אומרת ומציינת גם את הלהקה שלה, "הם עושים לי כבוד, ממש מורידים את העיניים כשאני מדברת ונותנים לי את הלב".
אגב, ב-1999 הייתה עוזרי אמורה להופיע במועדון ה"בארבי", אבל בשל מחלת הסרטן בוטלה ההופעה. סגירת מעגל? היא מעדיפה להימנע מההגדרה הזו: "כי מה יש אחרי שסוגרים את המעגל? עדיף לומר שאני חוזרת לדרך חדשה של תקליטים ישנים".

מה יש עכשיו שכולם חוזרים למוזיקה השורשית, המסורתית?
"יש לתימנים תופעה: כשהם מגיעים לגיל 40 הם חוזרים לשורשים. אבל ממש, כמו בתימן. עושים מסיבות, מחזנים גת ושרים שירים בתימנית. גם אני, כשאני שומעת תימנית, אני מתחילה לבכות".

יש קמפיין של אמנים שקוראים להעניק לך את פרס ישראל.
"את לא יודעת איך התרגשתי כששמעתי את זה. לא בגלל הפרס אלא משום שחשבו עלי. את יודעת, אפילו אם לא אקבל את הפרס, צריך לתת אותו לזמר מזרחי, לתרבות המזרחית".

"בגיל 67 אני צריכה עוד חלומות? אני רק רוצה אריכות ימים, בלי לסבול".

# data[].attributes.attachment_link.title
הסרטן שב להכות באהובה עוזרי: "מתייחסת למחלה כמו לשפעת"

# data[].attributes.attachment_link.description
אהובה עוזרי פותחת את רוכסן המעיל הארוך שעוטף אותה וחושפת בפני את מה שיש מתחתיו, או יותר נכון מה שאין. "תראי", היא לוחשת לעברי וטופחת בחוזקה על בטנה, ואז מרימה את עשר אצבעותיה ושבה ללחוש, "עשרה קילו ירדתי החודש, מה אני אעשה? אין לי תיאבון".

# data[].attributes.body
איבוד הקול היה קשה לאהובה עוזרי יותר מגדיעת האיבר אבל למרות הקול היא המשיכה לנגן ולשיר- אי אפשר להשתיק אותה. היא דולה את הניסיון להצמיד אותה לטרגדיה.

# data[].attributes.attachment_link.title
אם היה צדק בעולם, אהובה עוזרי הייתה חיה כמו מלכה

# data[].attributes.attachment_link.description
אהובה עוזרי הגיעה לשני שיאים מוזיקליים במהלך חייה הקצרים: ב-1975 עם ”היכן החייל” וב-1999 עם ”צלצולי פעמונים”. אך בין לבין היא נותרה בשכונת כרם התימנים, ניגנה על הבולבול טרנג, העבירה שיעורי פיתוח קול ועבדה במסעדה. סרט דוקו חדש יוצא בעקבות האגדה והטרגדיה של עוזרי הגדולה, שהכלי העיקרי שלה, הגרון, בגד ב…

# data[].attributes.attachment_link.title
הזמרת היחידה ששרה בלי מיתרי קול: סיפורה של אהובה עוזרי | היום לפני

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
המלכה האם: התואר בכותרת מגיע לאהובה עוזרי יותר מכל: חייה עולים על כל דמיון אפשרי. עוזרי, היא מהמייסדים הגדולים של המוזיקה בישראל מאז ומתמיד, על ברכיה התחנכו רבים מכוכבי המוזיקה המזרחית של אז, כולל זוהר ארגוב, ועד היום כאשר היא מורישה את הידע הגדול שצברה לדורות הבאים. בין להיטיה הגדולים מופיעים "צלצולי פעמונים", "היכן החייל שלי", "עמק הפרחים" ועוד רבים וטובים אחרים שמשתבחים היטב עם השנים.

כבר שנים רבות עוזרי מתמודדת עם מלחמה מתמדת על החיים ולא פחות מכך עבורה - על הרצון להמשיך לעשות את מה שהיא עושה כל כך טוב - המוזיקה. בראיון נוגע ללב עם שלומית צברי ששוחחה איתה ארוכות ובפתיחות יוצאת דופן על חייה האישיים והמחלה הקשה, ושאר הנושאים החשובים שנמצאים על סדר היום במוזיקה בישראל.

"על כוכב נולד: לא ניתן לקחת ילד ששר באמבטיה שיזעזע את הקהל"

ספרי לי על האווירה בילדותך בשכונת כרם התימנים?
"השכונה שלי היא דבר שמלווה וילווה אותי כל חיי. כיום אני גרה בנווה צדק, אבל כרם התימנים חיה בליבי, רוחי ונשמתי. אפילו שבגיל מאוחר עזבתי אותה, בכל בוקר אני יורדת לשם לארוחת בוקר עם קפה טוב. הילדות שלי בה הייתה יפה מאוד, גדלתי עם דקלון, בועז (שרעבי), רון שובל והאמנם חלק מהאנשים היקרים לי נפטרו, אבל כרם התימנים היא הפנינה של הלב שלי, אני חיה ושרה למענה ואני קשורה אליה בכל רמ"ח אבריי. חיים שלמים, כמה שתכתבי עליה לא יספיקו".

השיר "היכן החייל שלי" אם אני לא טועה נולד בשכונה?
"נכון, בזמנו היינו מחפשים נעדרים, היה אחד בשם משה זביב, ידיד שלי שנעדר. כל בני הכרם התנדבו לפרסם בעיתונים ובטלוויזיה ועשו הכול בחיפושים אחריו. בכל התהליך הזה היה קשה לדבר עם האמא, אלה היו רגעים קשים מאוד, לא יכולנו לנחם. את אילמת באותו רגע שאת עומדת מולה, והיא אילמת מהצער.

אני כתבתי לעצמי כל מה שראיתי, ואני שמחה על כך להרבה אימהות אחרות שהשיר הזה שנולד בעצם פתח להם את הלב. גם בתקליט החדש שלי יצא שיר על חייל, אבל כמובן אין להשוות את זה לפעם, החיים אחרים. אבל זה שיר על חייל שנמצא בסוכה כשיש פגזים מעליו, התחברתי באדמה ואני שרה אותו עכשיו".

את כל הזמן אומרת שפעם זה לא היום,
אבל יש גל של זמרים שנוהר בהצלחה לקיסריה בשנים האחרונות?
"אני אומרת לא פעם ולא פעמים, אני שונאת מוות את המקום הזה. יושבים שם על האבן, ממש לא נוח ואתה לא בפוקוס מלא. שלמה ארצי מרגיש שם בסלון שלו ,אבל אני לא מתלהבת מהמקומות האלו, היכל התרבות, קיסריה או אצטדיונים, אני אוהבת מקומות קטנים".

ומה את חושבת על "דור כוכב נולד"?
"אני רוצה בכנות לומר: כואב לי על הילדים האלו, כואב לי שיש להם אשליה במחשבה שתוך חצי שעה-שעה הם יצליחו לתת על הבמה את כל מה שיש להם להציע. לא ניתן לקחת ילד ששר באמבטיה שיזעזע את הקהל, הקהל בכלל לא מכיר אותו. כדי להיות זמר או זמרת צריך לשכנע את הקהל, כואב לי עליהם שהם מתאכזבים".

ואיך דעתך משתלבת עם המצליחים שבהם?
נינט למשל, אם היא לא הייתה תופסת בדוגמנות, סרטים, פרסומות וכו' היא לא הייתה מצליחה. צריכים לשיר בקריוקי, ללמוד את הקהל להופיע ולהשתפשף כל כך הרבה זמן, זה לא הגיל שלהם עכשיו, צריכים ביצים כדי להופיע שם. יש לי המון המון תלמידים שלא רוצים ללכת לשם כי לא ישמעו אחרי התכנית. אני 15 שנים הופעתי בחאפלות עד שהשתפשפתי, רון שובל היה איתי בהופעה כשהיה ילד צעיר עשה פיפי במכנסיים מהתרגשות, מרגול הופיעה לילה לילה, זוהר קרעו לו את מיתרי הקול עד שהוא יצא רשמית".

אפרופו רון שובל, אמר בראיונות רבים שאת כמו אמא בשבילו.
"אני והוריו של רון ידידים מאוד מאוד טובים. אני ואמא שלו למדנו יחד בבי"ס בצפון תל אביב ואז אבא שלו ביקש דרך חברה משותפת שלנו רותי, שאני אקח אותו להופעות. לאט לאט העליתי אותו לבמה בהופעות, הוא ילד כל כך טוב, מרב שהוא היה צמוד אליי הוא היה קורא לי "אמא", כל אחד הולך בסוף לדרכו וזו דרך העולם. אני אומרת לכל התלמידים שלי כשתהיו למעלה - 'אז תגידו לי שלום'.

יש מישהו שהשפיע עלייך במוזיקה?
"בכנות אני מעריכה ומכבדת כל מי שמכבד אותי, אני לא סוגדת לאף אחד, אני לומדת מכל אחד ואחד, אין גיל ללמידה אפשר כל החיים .כל הזמרים טובים בעיניי אבל ישי לוי מבחינה טכניקה ושירה הרבה יותר טוב. אני לא מדברת על היום כי הוא התבגר. בתקופה שלנו הייתה תחרות לא כמו היום, הרמה היא פי מליון , התביישנו להעתיק חומר הכול היה מקורי. מי שהתחיל עם הקאברים למעשה היה זוהר ואני מאוד כעסתי עליו".

איך היו הקשרים שלך עם זוהר ארגוב?
"בזמנו זוהר לא היה מוכר. הוא בשבילי היה המורה הכי טוב שלי לחיים למרות שהוא היה התלמיד שלי. הוא היה תלמיד פנטסטי, הוא התמיד, היה חרוץ והאמנתי בו שיצליח, אבל יחד עם הרצון שלו הוא היה חלש אופי ולא התמודד עם ההצלחה. קשה מאוד שאתה בשיא וכולם אוהבים אותך, רוצים בך ומה שאתה אומר הופך לקדוש. זו הנפילה שמחכה לך בסיבוב, אין לך שליטה, גם לי זה כמעט קרה אבל בזכות אמא שלי התעשתי".

אחד משירייך הגדולים הוא על האליפות ההיסטורית של בית"ר ירושלים ב1987.
"זה היה סיפור, רמי דנוך גנב לי שיר והתעצבנתי עליו כי אם הוא היה מבקש אותו מלכתחילה הייתי מסכימה, אז האמרגן שלי אמר לי רוצה לדפוק את רמי? מחר יש שיר חדש, אני לא עצמתי עין כל הלילה עד שסיימתי לעבוד על השיר וזו התמורה של רמי, מאז 2008 אנחנו כבר חברים טובים".

קיבלת פרס אקו"ם על תרומתך לזמר העברי, איך הרגשת שם?
"נהדר. כשאת שם את מרגישה שקיבלת תמורה על הכל, זה מדרבן אותך להמשיך, זה בשבילי עולם ומלואו כמו אנטיביוטיקה, ויבואו בע"ה עוד פרסים. אמן אמיתי צריך לחשוב וזו דעתי האישית, לפני הטלוויזיה ולפני הכל זה הקהל. הוא מעלה אותך ומוריד אותך רק הוא".

שיתפת פעולה עם אמנים שונים, איך נוצר החיבור איתם?
"יואב קוטנר שאל את יהודית רביץ, איזה אמן תרצי שיכתוב לך? והיא בחרה בי, אני ידעתי שכל שיר שלה הוא קלאסיקה אז מיד הסכמתי. נולד השיר "האיש ההוא" שכתבתי, הלחנתי וגם ניגנתי, אנשים משוגעים עליו. בקרוב ייצא לי תקליט משותף עם אמנים רבים שאני קוראת לו: "תקליט המאה" שותפים בו חווה אלברשטיין, גלקריה, אהוד בנאי, ברי סחרוף, קובי אפללו, רונה קינן, דנה ברגר, ריקי גל ועוד".

רשימה שלא נגמרת.
"היה שיתוף פעולה נוסף ומצליח עם להקת "הדג נחש" ב"שירת הסטיקר". הייתי במופע בבריכת הסולטן, המפיק המוזיקלי שלי אמר שהם מאוד אוהבים אותי והם רוצים שנופיע יחד, אני מיד הסכמתי. אמרתי להם שהם נתנו לי כבוד בהזמנה הזו, הופעתי איתם עם הכלי שבו אני מנגנת "בולבול טרנג", השיר מושמע עד היום בכל העולם ואנחנו עד היום בקשרים".

הזכרת את הכלי המיוחד הבולבול טרנג, איך התחלת איתו?
"הייתה לי חברה רקדנית כל הזמן אמרתי לה שאני רוצה ללמוד לנגן על הבולבול טרנג. יכולתי לבחור גם בסטאר שיני אבל העדפתי בבולבול כי הצלילים עצרו אותי. כשהחלטתי כל יום למדתי עליו 9 שעות ביום שזה המון ולמדתי קלאסיקה. אני מבסוטה מאוד, מזמינים אותי הרבה פעמים לנגן אבל אני מנגנת רק בפרויקטים שלי או בפרויקטים מיוחדים בלבד, אם אנגן לכולם זה לא יהיה יפה ומיוחד.

אני בלעדית בכל המזרח התיכון, הייתה לי להקה הודית לנו הישראלים אין סיכוי שנתקרב להודים. אנחנו פשוט לא יודעים כמה הרמה שלהם גבוהה, אני למדתי קלאסיקה. פה בארץ חיים בנדמה לי.. יש לנו עוד מאה שנים כדי להדביק את הקצב והרמה בשביל להגיע אליהם".

"שאלתי את הרופאה אם אוכל לשיר, והיא אמרה: 'אהובה, אין סיכוי'. אחר כך שאלתי אם אחיה? והיא אמרה: 'אני נותנת לך עשרה אחוזי סיכוי"

אני מגיעה איתך לנושא הכי כואב: המחלה. את מעוניינת לדבר עליה קצת?
"למה שלא ארצה? אסור להסתיר את הסיפור שלי. בשנת 1998 במשך שנה וחצי התחלתי לאבד את הקול, פניתי לרופא אמרתי לו אני צרודה, הקול בא והלוך ובחיים זה לא קרה לי, אני על הבמה מגיל שנתיים ומגיל שמונה כבר עשיתי כסף, הוא היה פשוט אומר לי 'את צרודה מהשירה'. יום אחד פניתי לרופאה אחרת ואז גילו לי שבגרוני יש גידול סרטני אלים, שמתפשט ושלח גרורות לעורק של הלב".

איך הרגשת ברגע ששמעת את הבשורה המרה?
"אני זוכרת כשבישרו לי על הסרטן, בקושי הצלחתי לנשום. שאלתי את הרופאה אם אוכל לשיר, והיא אמרה: 'אהובה, אין סיכוי'. אחר כך שאלתי אם אחיה? והיא אמרה: 'אני נותנת לך עשרה אחוזי סיכוי'. למרות דבריה, האמנתי שאלוהים יעזור לי לחיות, ואם אחיה- אמשיך לשיר. אלוהים עזר והיום אני שרה, בלי מיתרי קול. זו מחלה קשה ואיומה, 24 שעות אני חיה בחרדות.

אם בבוקר אני קמה עם פצע קטן אני רצה לרופא וחושבת שזה סרטן כל הזמן אני עם היד על הדופק. ואם עשיתי ביופסיה אני לא ישנה עד שאני מקבלת תשובה. החיים יפים ועם כל מה שעברתי עדיין הם מחזירים לי טוב אז חבל לי להפסיק. אבל אם הרופאה תגיד לי שהוא חזר אני מתה על המקום".

איך למרות כל הקשיים המשכת בשירה.
אני גם מנגנת, מעבדת, מפיקה מוזיקאלית ומורה למוזיקה, אני שרה לא בשביל להיות
זמרת, אלא רק לחולים בלבד שידעו שיש חיים אחרי המוות. הרבה חולי סרטן שחולים בגרון לא רוצים לעבור ניתוח, ואני הולכת כדי לשכנע אותם. הם אומרים לי: 'אם אני לא אוכל לדבר עם הנכדים שלי - אני רואה את המוות בעיניים'. כאן מראה להם ומבטיחה להם שאפשר לחיות בלי מיתרים. הרופאה שלי דליה לוי בבית חולים בלינסון אומרת שאני היחצנית הכי טובה של בית החולים, וזה הדבר שעושה לי טוב".

מאיפה מגיעים הכוחות הגדולים, אחרי שכרתו לך את מיתרי הקול? איך את מצליחה?
"קראתי על לווייתנים שמצליחים להפיק צלילים מכוח התהודה, אמרתי לעצמי אם הלווייתן שר, גם אני אצליח. עבדתי על הקול שלי במשך ימים כלילות . לקח לי שנתיים עד שהצלחתי לזמזם בפעם הראשונה. וביום שבו הצלחתי לשלוט על ה'דו-רה-מי' שלי ידעתי שאוכל לרוץ על שתי אוקטבות בבת אחת.

אני מוגדרת בכל העולם כנס רפואי. מתקשרים אליי רופאים ושואלים אם זה אמיתי? היום אני מופיעה ולא תאמיני יש אנשים שמגיעים להופעות".

מה את עושה בימים אלה?
"מוזיקה ועוד מוזיקה. אני מופיעה, כותבת 2 תקליטים לחו"ל. נכון קשה לי כי אני לא כמו אהובה של פעם, אני חולה, אבל למרות הכל יש מלא עבודה. גם על תקליטים בארץ אני עובדת, אני משתדלת לרצות את אלו שעובדים איתי וברוך ה' כל שיר שאני עושה, הקהל אוהב. זה הפרס שלא קיים עלי אדמות, ההצלחה שלי".

אהובה היה לעונג לראיין אותך. תודות לסיום?
"קודם כל לבורא עולם, אבל גם תודה גדולה לרופאה שלי דליה לוי מבית חולים בלינסון שמטפלת בי כמו בילדה בת 3, כל הזמן בודקת, דואגת לי, אין מילים כדי לתאר את ההערכה שלי אליה - היא המנטורית שלי בחיים לא במוסיקה".

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
פינת המייסדים

# data[].attributes.attachment_link.title
המלכה האם: אהובה עוזרי בראיון על החיים שאחרי המוות

# data[].attributes.attachment_link.description
המלכה האם: התואר בכותרת מגיע לאהובה עוזרי יותר מכל: חייה עולים על כל דמיון אפשרי. עוזרי, היא מהמייסדים הגדולים של המוזיקה בישראל מאז ומתמיד, על ברכיה התחנכו רבים מכוכבי המוזיקה המזרחית של אז, כולל זוהר ארגוב, ועד היום כאשר היא מורישה את הידע הגדול שצברה לדורות הבאים.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ארבעים שנה חלפו מאז ראיינה אריאנה מלמד את אהובה עוזרי הצעירה עם צאת אלבומה הראשון. לפני כמה שבועות נפגשה עמה שוב לראיון שהפך לאחרון. חייה ומותה של אחת היוצרות המרגשות ביותר, וגם המהפכניות ביותר, בתולדות המוזיקה הישראלית

עברו לתצוגת גלריה

אהובה עוזרי צילום: אסף עברון

קבל התראות בתיבת הדואר האלקטרוני שלך עבור כתבות מ אריאנה מלמד עקוב

קבל התראות בתיבת הדואר האלקטרוני שלך עבור כתבות מ אריאנה מלמד עקוב

בראשית השנה הזאת, 2016, זכתה אהובה עוזרי בפרס מפעל חיים של אקו"ם; בסופה, היום (שלישי), הלכה לעולמה, בת 68. בין לבין היו רצף של הופעות מחשמלות, אולמות מלאים עם דקלון ודיון בכנסת שבו ביקשה להקים תחנת רדיו לשירים ישנים, כדי לתמוך ביוצרים שהתקשורת שכחה. "תכתבי שלא חשוב מאיזה סגנון מוזיקה", הורתה לי בפגישה עמה באוקטובר, בין אשפוז לאשפוז, "שוכחים פה את כולם"; אחר כך גילתה את הכוח של מירי רגב לחולל שינוי. וחוץ מזה סיימה לכתוב יחד עם שאול בסר פסקול מקפיץ, שמח וקומי לסרט "ישמח חתני", שהיה מועמד לפרס אופיר; וכל זה בעודה מחלימה בכאבים מניתוח, שועטת לתימניאדה באילת להופעה ועולה על הבמה בערב מחווה והוקרה לוויסלבה שימבורסקה ואלה פיצג'רלד בפסטיבל הפסנתר. והיה גם דיסק חדש בעבודה.

# data[].attributes.attachment_link.title
המוזיקה היתה החיים: הראיון האחרון עם אהובה עוזרי

# data[].attributes.attachment_link.description
ארבעים שנה חלפו מאז ראיינה אריאנה מלמד את אהובה עוזרי הצעירה עם צאת אלבומה הראשון. לפני כמה שבועות נפגשה עמה שוב לראיון שהפך לאחרון.