# data[].attributes.attachment_link.title
המהפכה האמריקאית

# data[].attributes.headline
איך התה הוביל למהפכה האמריקאית

# data[].attributes.subject
איך התה הוביל למהפכה האמריקאית

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מסיבת התה של בוסטון

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
המהפכה האמריקאית

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
רגעים היסטוריים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
היסטוריה אנגלית

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
טיפים לילדים

# data[].attributes.attachment_link.title
איך התה הוביל למהפכה ומדוע הקפה החליף אותו באמריקה?

# data[].attributes.attachment_link.description
איזה משקה התחיל מהפכה? בדרך כלל משקאות ומסיבות אולי הולכים ביחד, אבל מסיבת התה בבוסטון דווקא התנהלה בסימן של לזרוק את המשקאות לים! הסיפור מתחיל עוד לפני שהוקמה ארצות הברית. באותה תקופה היו המתיישבים הראשונים באמריקה אזרחים של בריטניה ולפיכך הם גם חוייבו לשלם לה מיסים שונים.

# data[].attributes.headline
הכרזת העצמאות של ארצות הברית

# data[].attributes.subject
הכרזת העצמאות של ארצות הברית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית

הכרזת העצמאות של ארצות הברית (ב אנגלית: United States Declaration of Independence) היא מסמך שאימץ ה קונגרס הקונטיננטלי ב- 4 ביולי 1776 ב פילדלפיה, המכריז כי שלוש עשרה המושבות האמריקניות, שנמצאו אז במלחמה מול בריטניה הגדולה, הן מעתה מדינות עצמאיות, ומתוקף כך כבר אינן חלק מ האימפריה הבריטית.

ההכרזה נוסחה ברובה על ידי תומאס ג'פרסון, והייתה הסבר רשמי להצבעת הקונגרס יומיים קודם לכן, ב-2 ביולי, על הכרזת עצמאות מבריטניה הגדולה, יותר משנה לאחר פרוץ מלחמת העצמאות האמריקנית. ההחלטה הוכרה על ידי הבריטים רק לאחר תום הקרבות, עם חתימת חוזה פריז ב- 3 בספטמבר 1783.

החתימה על ההצהרה בדבר עצמאות הייתה לאירוע היסטורי בתולדות האומה האמריקנית הצעירה, והתאריך שבו היא נערכה נחגג מדי שנה כ יום העצמאות של ארצות הברית. אחד מעותקי המסמך, שעליו חתמו נציגי המושבות, מוצג כיום ב בניין הארכיון הלאומי שב וושינגטון.

ב מאה ה-18 גברה המתיחות בין הממלכה המאוחדת למושבותיה בצפון אמריקה. שיאה של המתיחות התרחש עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית ו הירייה שנשמעה ברחבי העולם ב קרב לקסינגטון וקונקורד ב- 19 באפריל 1775. אך למרות הקרבות הקשים, בקרב הקהילה האמריקנית לא שררה הדעה שעצמאות מוחלטת מבריטניה היא אפשרית. מחשבה זו השתנתה עם הזמן, בעיקר הודות לחוברות שונות שפרסמו הוגי דעות שונים במושבות, כשהבולט מביניהם הוא חיבורו של תומאס פיין, " שכל ישר".

הכרזת העצמאות של מקלנבורג(אנ') הוא טקסט שנטען כי נחתם ב-20 במאי 1775 ב שארלוט (קרוליינה הצפונית), על ידי ועדה של אזרחי מחוז מקלנבורג (קרוליינה הצפונית)(אנ'), שהכריזה על עצמאות מבריטניה לאחר ששמעה על קרב לקסינגטון. לפיכך, הצהרת מקלנבורג הקדימה את הצהרת העצמאות של ארצות הברית ביותר משנה. אולם, אין ראיות ניתנות לאימות המאשרות את קיומו של המסמך המקורי ולא נמצאה התייחסות אליו בעיתונים קיימים משנת 1775.

רעיון העצמאות אומץ על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב- 2 ביולי 1776 עם הצעת לי(אנ') של חבר הקונגרס ריצ'רד הנרי לי(אנ'). תוכן ההצעה היה:

מסקנותינו: שמושבות מאוחדות אלו הן, ועל פי זכות יאות להיות, מדינות חופשיות ועצמאיות; שהן פטורות מכל התחייבות לכתר הבריטי, ושכל קשר פוליטי ביניהן למדינת בריטניה הגדולה הוא, וכן ראוי להיות, כלא היה מעולם.

ב- 11 ביוני 1776 הוקמה "ועדת החמישה" במטרה לסכם על הכרזה משותפת שתיישם את ההחלטה שאושרה בקונגרס. חברי הוועדה היו ג'ון אדמס מטעם מסצ'וסטס, בנג'מין פרנקלין מטעם פנסילבניה, תומאס ג'פרסון מטעם וירג'יניה, רוברט ליווינגסטון מטעם ניו יורק ו רוג'ר שרמן מ קונטיקט. הטיוטה המאושרת הוצגה בפני הקונגרס ב- 1 ביולי ולאחר תיקונים שונים הוצגה ב- 4 ביולי בבית המדינה של פנסילבניה (כיום היכל העצמאות). טקס החתימה המלא נערך ב- 2 באוגוסט 1776. באותו לילה הודפסו כמאתיים עותקים ראשונים של ההכרזה, וכ-25 מהם שרדו עד היום. לבריטניה נודע דבר ההכרזה רק ב- 10 באוגוסט של אותה שנה.

הצהרת העצמאות נשענת על רעיונות ההשכלה, התבונה והקדמה. ארצות הברית דוגלת ב שוויון וב חירות לכול. הממשלות שואבות את סמכותן לשלוט מהסכמת העם, ואם הם אינן שומרות על הזכויות הטבעיות של האדם, ישנה רשות להחליפן. רעיונות אלה משקפים את הפילוסופיה של עידן הנאורות שהתפתחה באותה עת. עקרונות ההצהרה מושפעים מהגותם של ג'ון לוק ופילוסופים אחרים על הזכויות הטבעיות, וההצהרה מציינת ביניהם את הזכות לחיים, לחופש ולרדיפת האושר. ההצהרה מנסה להסביר מדוע זכותם של הבריטים היושבים באמריקה להתקיים כעם נפרד ולהקים מדינה עצמאית נפרדת מהאימפריה הבריטית.

החלק הראשון, מתחיל במילים:

כאשר, במהלך הקורות את בני-האדם, מתעורר אצל עם מסוים הצורך להתיר את הקשרים המדיניים שקשרוהו עם עם אחר ולתפוס בין מעצמות-העולם מקום נפרד ושווה, שלו הוא זכאי מכוח חוקי-הטבע ואלוהי-הטבע, מחייבו יחס של כבוד הולם כלפי דעותיהם של בני-האדם שיצהיר מה הן הסיבות שאילצו אותו להיפרד.

When in the Course of human events, it becomes necessary for one people to dissolve the political bands which have connected them with another, and to assume among the powers of the earth, the separate and equal station to which the Laws of Nature and of Nature's God entitle them, a decent respect to the opinions of mankind requires that they should declare the causes which impel them to the separation.

בהמשך ההצהרה מופיעים רעיונות ההשכלה וזכויות האדם שעומדות בבסיס האידאולוגי של המדינה החדשה:

מקובלות עלינו אמיתות אלה כמוכחות מאליהן, שכל בני-האדם נבראו שווים, שהבורא העניק להם זכויות מסוימות שאי-אפשר לשלול מהם, וביניהן הזכות לחיים, לחירות ולרדיפת האושר. כדי להבטיח זכויות אלה מוקמות בקרב בני האדם ממשלות, השואבות את סמכויותיהן הצודקות מהסכמתם של הנשלטים, ובכל פעם שצורת ממשל כלשהי הופכת הרסנית ביחס לזכויות אלה, הרי שזכותו של העם לשנותה או לבטלה, ולהקים ממשלה חדשה, שיסודותיה מושתתים על עקרונות אלה.

We hold these truths to be self-evident, that all men are created equal, that they are endowed by their Creator with certain unalienable Rights, that among these are Life, Liberty and the pursuit of Happiness.--That to secure these rights, Governments are instituted among Men, deriving their just powers from the consent of the governed,--That whenever any Form of Government becomes destructive of these ends, it is the Right of the People to alter or to abolish it, and to institute new Government, laying its foundation on such principles and organizing its powers in such form, as to them shall seem most likely to effect their Safety and Happiness.

החלק השני של ההצהרה מתחיל במילים:

כזה היה הסבל שנשאו המושבות האלה באורך-רוח, וכזה הוא עתה ההכרח המאלץ אותן לשנות את מערכות הממשל הקודמות שלהן. דברי-ימי מלכה הנוכחי של בריטניה הגדולה הם דברי-ימיהם של מעשי-עוול ועושק-זכויות החוזרים ונשנים, כשלכולם מטרה ישירה לכונן שלטון של עריצות מוחלטת על מדינות אלה. וכדי להוכיח זאת יוצגו העובדות בפני העולם [שישפוט אותן] ללא משוא פנים.

Such has been the patient sufferance of these Colonies; and such is now the necessity which constrains them to alter their former Systems of Government. The history of the present King of Great Britain is a history of repeated injuries and usurpations, all having in direct object the establishment of an absolute Tyranny over these States. To prove this, let Facts be submitted to a candid world.

בהמשך הדברים מפרטים מנסחי ההצהרה שורה ארוכה של מעשי עוול של הממשל האנגלי הקולוניאלי כלפי המתיישבים, ואת הניסיונות החוזרים ונשנים של המתיישבים לנסות וליישב ברצון טוב מחלוקות אלו עם ממלכת בריטניה. חוסר רצונו של הפרלמנט והמלך להגיע להבנה כלשהי עמם הביאם לכך שלא נותרה ברירה בידם אלא להסיר מעליהם את מרותו של הממשל הקולוניאלי ולהחליפו בממשל ייצוגי משלהם שיהיה קשוב ואחראי לנתיניו. בהכרזה מעידים המתיישבים על עצמם שהם רוצים להקים חברה חדשה עצמאית, שמייצגת את עקרונות השוויון והחופש.

מסצ'וסטס: סמואל אדמס, ג'ון אדמס, רוברט פיין, אלברידג' גרי, ג'ון הנקוק

רוד איילנד: סטיבן הופקינס, ויליאם אלרי

פנסילבניה: רוברט מוריס, בנג'מין ראש, בנג'מין פרנקלין, ג'ון מורטן, ג'ורג' קלימר, ג'יימס סמית', ג'ורג' טיילור, ג'יימס וילסון, ג'ורג' רוס

וירג'יניה: ג'ורג' וית', ריצ'רד הנרי לי, תומאס ג'פרסון, בנג'מין הריסון, תומאס נלסון הבן, פרנסיס לי (אחיו של ריצ'רד הנרי לי), קרטר ברקסטון

# data[].attributes.attachment_link.title
הכרזת העצמאות של ארצות הברית - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית הכרזת העצמאות של ארצות הברית (ב אנגלית: United States Declaration of Independence) היא מסמך שאימץ ה קונגרס הקונטיננטלי ב- 4 ביולי 1776 ב פילדלפיה, המכריז כי שלוש עשרה המושבות האמריקניות, שנמצאו אז במלחמה מול בריטניה הגדולה, הן מעתה מדינות עצמאיות, ומתוקף כך כבר אינן חלק מ האימפריה הבריטית.

# data[].attributes.headline
החוקה של ארצות הברית

# data[].attributes.subject
החוקה של ארצות הברית

# data[].attributes.attachment_link.title
חוקת ארצות הברית - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
חוקת ארצות הברית (ב אנגלית: United States Constitution) היא ה חוק העליון, כלומר המסמך המשפטי הגבוה והמחייב ביותר במערכת החוקים של ארצות הברית. שלושת הפרקים הראשונים בחוקה מבססים את שלטון החוק ו מפרידים בין כוחות שלוש הרשויות שבממשל הפדרלי: רשות מחוקקת, שהיא הקונגרס בעל שני הבתים, הרשות המבצעת, שבראשה עומד נשיא ארצות הברית, ורשות שופטת, שבה בית המשפט העליון הוא הסמכות.

# data[].attributes.headline
13 המושבות באמריקה

# data[].attributes.subject
13 המושבות באמריקה

# data[].attributes.attachment_link.title
שלוש עשרה המושבות - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
שלוש עשרה המושבות (ב אנגלית: Thirteen Colonies) הוא שמן הקיבוצי של 13 קולוניות בריטיות ב צפון אמריקה, אשר לכל אחת מהן היה שלטון עצמי - בכל מושבה מינה ה מלך האנגלי מושל ולצדו פקידים, אך לצדו גם המתיישבים השתתפו בשלטון, בעיקר בהחלטות שנוגעות למיסוי, לגיוס ל צבא ולעניינים משפטיים.

# data[].attributes.headline
 חברת מהגרים  אמריקה

# data[].attributes.subject
 חברת מהגרים  אמריקה

# data[].attributes.attachment_link.title
מי היו המתיישבים החדשים בצפון אמריקה ? - המהפכה האמריקאית במאה ה -17

# data[].attributes.attachment_link.description
המהגרים עזבו את אנגליה מתוך שאיפה לעתיד כלכלי, דתי ופוליטי טוב יותר. אנגליה הייתה נתונה במשבר כלכלי קשה (1635-1620) והרעב הכבד והאבטלה ששררו שם גרמו לרבים להגר. גם המאבק הדתי בין תומכי הכנסייה האנגליקנית, שבראשה עמד מלך, לבין הפוריטנים,שנרדפו על ידי השלטון, עודד פוריטנים רבים לעזוב את אנגליה.

# data[].attributes.headline
גורג וושינגטון

# data[].attributes.subject
גורג וושינגטון

# data[].attributes.attachment_link.title
ג'ורג' וושינגטון - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
שישה מאחיו של ג'ורג' הגיעו לבגרות, כולל אחיו למחצה, לורנס (1718-1752) ואוגוסטין הבן, מנישואיו הראשונים של אביו, וגם אחיו סמואל, אליזבת' (בטי), ג'ון אוגוסטין וצ'ארלס. שלושה אחים מתו לפני בגרותם: אחותו מילדראד מתה בגיל שנה, אחיו למחצה באטלר מת בינקותו, ואחותו למחצה ג'יין מתה בגיל שתים-עשרה, כשהיה בן שנתיים.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
העיתון הכי חשוב, מחזות הזמר הכי ראוותניים, האמנות הכי נועזת, הפשעים הכי מכוערים, הבניינים הכי גבוהים, הכי מתכתיים. עיר שכולה הכי - וכולה מעשה ידי אדם

הפוליטית, הכלכלית, התרבותית: האו"ם, הבורסה של וול סטריט, העיתון הכי חשוב, מחזות הזמר הכי ראוותניים, האמנות הכי נועזת, הפשעים הכי מכוערים, פולחן האוכל והעיקר - הבניינים הכי גבוהים, הכי מתכתיים, עם הכי הרבה בטון. עולם שכולו הכי, וכולו מעשה ידי אדם. אפילו המלבן המדויק שבו ממוקם סנטרל פארק, הכתם הירוק של האי הזה, אינו שמורת טבע, אלא יצירה ציוויליזציונית לא פחות - שטח שאדריכלי נוף עיצבו, בנו בו הרים וגבעות וחצבו גאיות, מילאו אותו באגמים ובפלגים, נטעו עצים לרוב והצמיחו דשא עשב.

במסיבה שנערכה בניו יורק ב־1850, לבשה אחת הנשים שמלה מאבני חן בשווי 30 אלף דולר. משכורת של פועל באותם הימים היתה כשני דולרים ליום. גם היום, הפער בין עשירים לעניים מזעזע. "מחריד לחשוב שבזמן שכל ארצות הברית משגשגת בבום כלכלי, העוני בניו יורק רק מעמיק

שמה החדש - ניו יורק, על שם הדוכס מיורק, אחיו של צ'רלס השני, מלך אנגליה.

תחת ידיים בריטיות התחיל המקום להתפתח לעיירה ואחר כך לעיר קטנה. ב־1725 נוסד העיתון הראשון, "ניו יורק גאזט", ב־1754 הוקמה המכללה הראשונה, קינגס קולג' (שתהפוך מאוחר יותר לאוניברסיטת קולומביה), ואט אט התפתח בניו יורק, כמו במושבות אחרות בחוף המזרחי, סוג חדש של מתיישב, ולו זהות חדשה, שהתגבשה לזהות אמריקאית במרד המתיישבים בכתר הבריטי. לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית והשחרור מעול האנגלים, הפכה ניו יורק, לתקופה קצרה, לבירה הזמנית של ארצות הברית הצעירה.

מכאן ועד לימינו הדרך ארוכה ומפותלת: החל בהקמת הבורסה ב־1792, קבלת "תוכנית רנדל" לחלוקת העיר לשדרות ולרחובות ממוספרים הערוכים בצורת שתי וערב, הכנסת ספינות הקיטור וצמיחת ניו יורק למרכז ימי משגשג ולעיר הגדולה ביותר בארצות הברית בראשית המאה ה־19, דרך תחילת השימוש בתאורת גז ב־1827, התפתחות התעשייה בעיר והפריחה התרבותית של מחצית המאה - הקונצרט הראשון של הפילהרמונית של ניו יורק ב־1842 וגליון הבכורה של ה"ניו יורק טיימס" ב־1851 - וכלה בשגשוג הכלכלי של העיר במהלך מלחמת האזרחים ואחריה, ביטול העבדות, חנוכת הסנטרל פארק, המוזיאונים הגדולים ובית האופרה המטרופוליטנית והקמת הגשרים הגדולים, כמו גשר ברוקלין בשנת 1883.

הספר "גותהאם" מכסה את ההיסטוריה של העיר עד שנת 1898, אז הגיעו

לפני 300 שנה היו כאן עצי אגוז, ערמונים ומייפל, אלונים וארזים, וגם זאבים ודובים, דביבונים, איילות ולוטרות
צילום: דובי טל

לשיאם גלי ההגירה לעיר - יהודים, אירים, איטלקים וסינים - ואז גם אוחדה ניו יורק עם העיר השכנה ברוקלין וחולקה כניו יורק רבתי לחמישה מחוזות. לזכותם של המחברים ייאמר שהם הקפידו לשזור אלה בצד אלה ציוני דרך היסטוריים ואנקדוטות חביבות, למשל, כינויים שהעיר זכתה בהם. הכינוי שהעניק את שמו לספר הוא גם שמה של העיר הדמיונית, בת דמותה של ניו יורק, שבה מתגורר באטמן: גותהאם. Gotham הוא שיבוש של "עיר העיזים" (goat), שמו של כפר באנגליה, המקביל לחלם (וחכמיה) בפולקלור ובסיפורי הילדים.

"היום חוקרים את ההיסטוריה במבט רחב יותר, שכולל גם את ההיסטוריה של הנשים, של השחורים, של קבוצות אתניות, היסטוריה סקסואלית", אומר וולאס. "זה כבר לא רק פוליטיקה וכלכלה, אלא נושאים שפעם פשוט התעלמו מקיומם ומחשיבותם". כך זוכים קוראי הספר לביקורים בבתי זונות לפועלים ולהצצה בחצר האחורית של העשירים ובנשפיות שלהם, למשל במסיבה שנערכה ב־1850, שבה לבשה אחת הנשים שמלה מאבני חן בשווי 30 אלף דולר של אז. משכורת של פועל באותם הימים היתה פחות משני דולרים ליום. אגב, אם יש משהו שוולאס שונא בניו יורק של היום זה את הפער המזעזע בין עשירים לעניים. "מחריד לחשוב שבזמן שכל ארצות הברית משגשגת בבום כלכלי, העוני בניו יורק רק מעמיק", הוא קובל.

מפנינת טבע לקינג קונג
כשמסתכלים על ניו יורק של היום, קשה לדמיין שהכל התחיל מפנינת טבע. קשה עוד יותר, אני משער, למצוא נקודה ספציפית בהיסטוריה שבה חל המהפך והיה ברור שגן העדן עלי אדמות עומד להפוך למקום שמצמח גידולי בטון. "תתפלא", אומר וולאס, "אבל לזה יש דווקא תשובה פשוטה בתכלית: השנה שבה הוברר חזון העתיד היא 1811, כאשר אושרה בעיריית ניו יורק תוכנית המתאר שהתוותה מבנה של רשת רחובות ישרים: רחובות לרוחב ושדרות לאורך. כך קבעו באותה שנה שרחוב מספר 1 יהיה האוסטון בדרום. הם החליטו שלא ייתנו לטבע לעמוד בדרכם ונתנו את האות ליצירת עיר שכולה מעשה ידי אדם.

"אבל היתה בעיה: פני השטח של האי מנהטן לא היו מישוריים. היו גבעות וביצות ואגמים ומה לא. אז גילחו גבעות וסתמו את האגמים בעפר. כשהתוכנית הוגשה, רבים חשבו שזה מטורף לתכנן עיר שייקח מאות שנים עד שיצליחו לאכלס אותה; שעיר צפופה כזו תוכל לאכלס את כל תושבי סין פחות או יותר.

"אצל ההולנדים היתה ניו אמסטרדם זניחה, תחנת מעבר לפרוות ותו לא", מסביר וולאס. "גם אצל הבריטים, במושבה, ניו יורק היתה בסך הכל נמל פרובינציאלי של האימפריה. הבריטים החזיקו במושבות חשובות הרבה יותר באיים הקריביים, שם היו להם מטעי קנה סוכר, ואליהם הביאו עבדים

פרסומת בטיימס סקוור. בראשית המאה ה-19 כבר החליטו אנשי ניו יורק שהם לא ייתנו לטבע לעמוד בדרכם, ונתנו את האות ליצירת עיר שכולה מעשה ידי אדם | צילום: דובי טל

מאפריקה. באמריקה הצפונית הם השתמשו לגידול מזון לעבדים, זה הכל".

אבל בהמשך הפכה ניו יורק לעיר המתווכת בין העולם הישן לעולם החדש. "מבחינת האמריקאים, ניו יורק אכן היתה המלה האחרונה, המקום הכי מדהים בארצות הברית: שם הודפסה העיתונות, כלומר ממנה הגיעו החדשות. הרחובות הרחבים והישרים והקהל הרב שמטייל בהם, לבוש במיטב האופנה מפריז. הבידור והתרבות, וכל הכסף שהתגלגל בה. וגם העוני. כבר אז התלוננו התושבים על צפיפות בלתי נסבלת, על שכר דירה בשמים ועל פשע ששורץ בכל פינה.

"אבל האירופאים שהתלהבו ממנה, למשל צ'רלס דיקנס, אהבו דווקא את הפרימיטיביות שלה. ניו יורק נראתה להם אקזוטית. וולט וויטמן, המשורר הלאומי האמריקאי, היה מבעלי החזון הראשונים לגבי עתידה ומרכזיותה של ניו יורק כבר ב־1840". ובאמת, איך זה שדווקא על אי קטן ומפרצון צמחו מרכזי התרבות השוקקים?

"זה ממש לא מקרי", טוען וולאס. "דווקא בגלל הצפיפות נדחסת למקומות האלה אנרגיה עצומה. נוצרים גם מפגשים מרתקים והתנגשויות בין התרבויות של הקבוצות האתניות השונות שמגיעות לשם, ומדובר בעיר נמל, שער הכניסה לעולם".

כל כך הרבה סמלים וקלישאות נדחסו לתוך האי הקטן הזה - האמפייר סטייט בילדינג, מגדלי התאומים, פסל החירות, ברודוויי ורחוב 42, הקיטור העולה ממנהרות הסאבוויי ופחי האשפה, מנהרות הביוב ונתיבי המאפיה, המוניות הצהובות שנהגיהן לעולם אינם מדברים אנגלית וגיבורי הקומיקס והקולנוע - סופרמן, ספיידרמן, באטמן או קינג קונג. כולם בחרו דווקא בה. רובם נולדו במאה ה־20, אחרי הדף האחרון בספר. אפילו הכינוי "התפוח הגדול" התפתח רק בשנות העשרים של המאה שלנו. ובכל זאת, אגדת ניו יורק, כך נראה, היתה קיימת הרבה לפני שנולדו מרכיביה. השלם עמד על מכונו הרבה לפני חלקיו.

עיר החטאים הזאת קוראת לעצמה "התפוח הגדול" ומציעה לכל דורש את מנעמי הגיהנום. איך הכל התחיל? בגן עדן, כמובן. סיפורנו מתחיל במלים אלו ממש. "הו, זה גן עדן", קרא נרגש המשורר ההולנדי ג'ייקוב סטינדם (Steendam), כשהגיע בראשית המאה ה־17 לעמק נהר ההדסון ולאי הפראי מנא־האטה שבעולם החדש. המסאי האנגלי דניאל דנטון (Danton) המשיך וכינה את המקום "ארץ זבת חלב ודבש", לא פחות.

כבר במאה ה־16 הגיעו האירופאים הראשונים לאיזור שלימים ייקרא ניו יורק. תחילה הספן האיטלקי ג'ובאני דה וֶרַצאנו, אחריו הפורטוגלי אסטבן גומז,

מפת ניו אמסטרדם, 1664. פני השטח של האי לא היו מישוריים, היו כאן גבעות, ביצות ואגמים. אז גילחו גבעות, סתמו את האגמים בעפר והקימו גורדי שחקים

ובתחילת המאה ה־17 השיט האנגלי הנרי הדסון (Hudson) את ספינתו בנהר שלימים ייקרא על שמו, נהר הדסון. יופיו הבלתי רגיל של הטבע באיזור כישף את המהגרים: עצי אגוז וערמונים ומייפל שגשגו שם וגם אלונים וארזים, ביניהם פרחו ורדים מכל צבע, שניחוחם הגיע עד לאוקיינוס, וביערות שוטטו זאבים ודובים ודביבונים וגם איילות ולוטרות. תרנגולי הודו פראיים התרוצצו על הקרקע ומעליהם עופפו שׂלווים. בונים הקימו סכרים על הפלגים שזרמו שם, וציפורים מילאו את האוויר בשירתן. את הספינות המתקרבות ליוו לוויתנים ודולפינים.

כך התחיל הרומן של האדם הלבן ומנהטן, וכך גם נפתח הספר "גותהאם: היסטוריה של ניו יורק סיטי עד 1898", אשר זיכה את צמד מחבריו, הפרופסורים להיסטוריה אדווין ג'י בורוז ומייק וולאס, בפרס פוליצר לשנת 1999.

"למען האמת, זה אכן היה מקום יפהפה, אבל התיאורים האידיליים האלה הרחיקו לכת", אומר בראיון מיוחד ל"מסע אחר" פרופ' מייק וולאס. "כל אותם פייטנים עבדו בשירותה של חברה מסחרית - חברת הודו המערבית ההולנדית, שניסתה לפתות הולנדים צעירים וחדורי שאפתנות להגר לפינה הנידחת הזו של העולם, למושבה שההולנדים הכתירו תחילה בשם 'ניו נדרלנד' [הולנד החדשה]. הולנד היתה באותם ימים אימפריה כלכלית חשובה, והמושבות האחרות שלה היו הרבה יותר אטרקטיביות: התבלינים שבסרי לנקה, העבדים שבאפריקה, הסוכר שבברזיל. בהולנד החדשה היתה בסך הכל תחנת מעבר למשלוח פרוות של בונים מאמריקה הצפונית לאירופה".

בני הלנאפה, האינדיאנים המקומיים, חיו בקבוצות קטנות כנוודים. בשטח שעליו יושבת היום העיר ניו יורק גילו ארכיאולוגים כ־80 מקומות יישוב של בני

ב-1811, עם קבלת תוכנית המתאר של העיר, אשר התוותה רשת של רחובות ישרים לאורך ולרוחב, הוברר חזון העתיד. בטון, פלדה ולבנים
צילום: אסנת קרסננסקי

הלנאפה, שכללו שטחי מגורים, שבילי עפר ושדות. כ־15 אלף מהם שוטטו אז בין לינקולן סנטר לווילג' של היום, בין הארלם לצ'לסי, וכאן גם גידלו את שבעת המינים: חמנית ושעועית ותירס, קישוא ודלעת, מלון וטבק. כאן הם זרעו שדה ונדדו הלאה על מנת לשוב בעת הקציר; כאן דגו בעונת הדגה או נטו אוהלם כשהגיעה עת הציד ולכאן עקרו לימי אסיף הגרגרים והתותים, וחוזר חלילה.

המתיישבים ההולנדים, שניסו לקנות את ליבם של בני המקום במחרוזות, מראות ומתנות אחרות, גילו לתדהמתם שהאינדיאנים אינם מעוניינים בסירי הברזל שהאדם הלבן רצה להעניק להם; הם אולי יקלו על הבישול, אבל יכבידו על הנדודים בחיק הטבע.
בתמורה לכל אותן חבילות שי, אגב, התירו האינדיאנים לאדם הלבן לשבת בצידם. הלבנים, שלא בדיוק התעניינו בהשקפתם של המקומיים, אשר על פיה העולם אינו שייך לאנשים, ודאי שלא על פי חלוקה למגרשים, שילמו לאינדיאנים סכום מגוחך ופסקו כי מעתה האי הוא רכושם הבלעדי. בעסקה הכדאית ביותר שנעשתה כנראה אי פעם בתולדות האנושות, קנה ב־1626 פיטר מינואיט, מנהל המושבה, את האי מתושביו המקוריים, תמורת מיני סדקית בערך כולל של 60 גילדר (כ־24 דולר), סכום השווה היום ל־669.42 דולר.

עיר העיזים של באטמן
ב־1653 הוכרזה ניו אמסטרדם (אמסטרדם החדשה) כעיר, ובהוראת מושל המושבה ההולנדי, העריץ בעל הרגל התותבת פיטר סטייבסאנט, נבנתה בה חומה להגנה מפני פולשים, במקום שבו עובר כיום רחוב החומה (wall), הוא וול סטריט. החומה לא עזרה, ובשנת 1664 הצליחו הבריטים לפלוש למושבה ההולנדית ונתנו לעיר את

# data[].attributes.attachment_link.title
ניו אמסטרדם: מנהטן מההתחלה - ניו יורק - מסע אחר

# data[].attributes.attachment_link.description
זו היתה כנראה העסקה הכדאית ביותר שנעשתה בתולדות האנושות: תמורת 24 דולר קנו המתיישבים הלבנים את האי מנהטן מידי האינדיאנים המקומיים, והפכו את שטחי הציד ואת שדות התירס והשעועית לכרך של בטון וזכוכית. כך היתה ניו יורק מתחנת סחר זניחה בשולי האימפריה ההולנדית לבירת העולם המערבי ניו יורק

# data[].attributes.headline
יתרונות וחסרונות של הכוחות הבריטיים והאמריקנים

# data[].attributes.subject
יתרונות וחסרונות של הכוחות הבריטיים והאמריקנים

# data[].attributes.body
https://sbt.blob.core.windows.net/storyboards/he-examples/---------------------------------------------11.png?utc=131379453256830000

# data[].attributes.headline
ציר זמן של המאורעות שהובילו למהפכה האמריקנית

# data[].attributes.subject
ציר זמן של המאורעות שהובילו למהפכה האמריקנית

# data[].attributes.body
https://image.slidesharecdn.com/ss-1227365186755631-8/95/-5-728.jpg?cb=1227569042

# data[].attributes.attachment_link.title
טבח בוסטון - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
סמואל אדמס כינה את האירוע "טבח בוסטון" והשתמש בו למטרות תעמולה. הוא טען שהחשיבות אינה נעוצה במספר ההרוגים, אלא במעורבותם של אמריקאים מן השורה באירוע מהפכני חשוב. לאחר לוויות חמשת ההרוגים, שהייתה האירוע הגדול ביותר בתולדות צפון אמריקה עד אז, התכנסו תושבי בוסטון ב כנסייה הדרומית הישנה ( Old South Church) ותבעו את סילוק החיילים הבריטים מהעיר.

# data[].attributes.headline
המהפכה האמריקאית

# data[].attributes.subject
המהפכה האמריקאית

# data[].attributes.attachment_link.title
היה היה - פרק 21 מלחמת האזרחים באמריקה

# data[].attributes.attachment_link.description
גילוי אמריקה וקום ארצות הברית מלחמת האזרחים המאבק בין הלבנים לשחורים מגלים עמים חדשים (אינדינים) כל זה נמצא בפרק זה מצחיק

# data[].attributes.headline
אינדיאנים על יבשת אמריקה

# data[].attributes.subject
אינדיאנים על יבשת אמריקה

# data[].attributes.attachment_link.title
האינדיאנים בארצות הברית - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
האינדיאנים בארצות הברית (ב אנגלית: American Indians: "אינדיאנים אמריקאים", או Native Americans, "ילידים אמריקאים") הם מיעוט אתני אשר מנה בשנת 2010 יותר מ-2.9 מיליון נפש (כ-1% מאוכלוסיית ארצות הברית). אוכלוסיית ה אינדיאנים מורכבת מעשרות שבטים והיא האוכלוסייה הוותיקה ביותר ביבשת.

# data[].attributes.headline
איך גילו את אמריקה

# data[].attributes.subject
איך גילו את אמריקה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
שאלה: האם כריסטופר קולומבוס באמת גילה את אמריקה?

תשובה: לגולש היקר שלום. בני האדם הראשונים שגילו את אמריקה היו בני שבטים אסייניים שחצו את מצר ברינג בעת שהיה בו גשר יבשתי, לפני זמן רב (אומדנים שונים נוקבים במספרים שבין 20,000 ל-35,000 שנה לפני זמננו). הם התפשטו בהדרגה מאלסקה על פני שתי יבשות אמריקה והאיים הקריביים. כמובן, איננו יודעים את זהותו של הראשון מביניהם. כיום הם קרויים "ילידי אמריקה", או "אינדיאנים" (הסבר השם להלן).

אבל במונח "גילוי אמריקה" אנו מתכוונים בדרך כלל לנקודת הזמן שבה גילו תושבי אירופה את קיומן של יבשות אמריקה. במשך זמן רב היה מקובל כי
אמריקה התגלתה בשנת 1492 על ידי מגלה הארצות האיטלקי כריסטופר קולומבוס, שהפליג בשליחות מלכי ספרד במטרה למצוא נתיב הפלגה חדש להודו, מעבר לאוקיינוס האטלנטי. בשעות הבוקר המוקדמות ב-12 באוקטובר 1492 (שאותו נהוג לציין כמועד גילוי יבשת אמריקה) הבחין אחד הספנים על האוניה "פינטה" באדמה באופק. היה זה ככל הנראה האי הקטן שאותו כינה סן סלוודור (כיום האי וטלינג, Watling Island), או אחד האיים הקרובים אליו בקבוצת איי בהאמה, הנחשבים לחלק מיבשת אמריקה. אנקדוטה לא נעימה מעט לגבי מגלה היבשת מספרת כי הובטח מראש פרס כספי נדיב לצופה שיבחין ראשון באדמה, אולם קולומבוס נטל את הכסף לכיסו בטענה שהבחין באדמה לילה לפני כן.
קולומבוס היה משוכנע שעלה בידו להגיע לאיי הודו המתוארים בספרו של מרקו פולו, ולכן כינה את התושבים שמצא שם בשם "הודים" - אינדיאנים. הוא החזיק באמונתו זו עד יומו האחרון, אך אחרים היו פחות משוכנעים בכך. הנוסע האיטלקי אמריגו וספוצ'י ביקר ב"איי הודו" של קולומבוס ב-1502, והשתכנע כי אין הם חלק מאסיה, אלא "עולם חדש", כפי שכינה אותם. ב-1507 פרסם הקרטוגרף ההולנדי מרטין ולדזמילר, שהעריץ את וספוצ'י, את מפת העולם הראשונה שבה נכללה היבשת החדשה, וכינה אותה על שם גיבורו, אמריקה. השם דבק.
באותה עת כמעט לא הכירה אירופה את הסאגות הנורדיות, והמעטים שקראו אותן התייחסו בביטול לאלה מהן שתיארו את מסעות הוויקינגים מערבה ואת היבשת החדשה שגילו. אך במרוצת הדורות הלכה והתחזקה טענתם של הסקנדינבים לזכות ראשונים, והיא התבססה סופית ב-1963, בחפירות ארכיאולוגיות שנערכו באתר ל'אנס או מדוז (L'Anse aux Meadows) בניופאונדלנד שבקנדה. שם נחשף אתר ויקינגי - בהתאמה מלאה לכתוב בסאגה של לייף איריקסון (Leiv Eiríksson) המתעדת, כפי שניתן לומר מעתה, את הגעתו של לייף הגרנלנדי למקום זה, שנקרא בפיו וינלנד, בשנת 1000 לספירה. עוד נציין כי לפי סאגה אחרת, לייף שמע על קיומה של יבשה מערבה לגרנלנד מפי ויקינג אחר, ביירני הריולפסון (Bjarni Herjulfsson), שביקר במקום 14 שנה לפניו. לייף הקים מושבה בווינלנד, אבל היא החזיקה מעמד רק 10 שנים וננטשה.
לכן נוכל לסכם ולקבוע כי האירופאי הראשון שידוע לנו כי ביקר באמריקה הוא ביירני, וכי האירופאי הראשון שידוע לנו כי התיישב באמריקה הוא לייף.

למאגר התשובות - לחצו כאן .

אנציקלופדיה ynet מכילה מגוון עצום של ערכים וחיונית לתהליכי למידה והעשרה כמקור מידע מוביל, אמין ובטוח. ערכי האנציקלופדיה נכתבים ונערכים על-ידי צוות עורכים מקצועי, ומשולבים בהם סרטונים, מצגות ועוד.

לרכישת מינוי לאנציקלופדיה ynet

# data[].attributes.attachment_link.title
מי גילה את אמריקה?

# data[].attributes.attachment_link.description
שאלה: האם כריסטופר קולומבוס באמת גילה את אמריקה? תשובה: לגולש היקר שלום. בני האדם הראשונים שגילו את אמריקה היו בני שבטים אסייניים שחצו את מצר ברינג בעת שהיה בו גשר יבשתי, לפני זמן רב (אומדנים שונים נוקבים במספרים שבין 20,000 ל-35,000 שנה לפני זמננו). הם התפשטו בהדרגה מאלסקה על פני שתי יבשות אמריקה והאיים הקריביים.

# data[].attributes.headline
המגיפה השחורה באירופה

# data[].attributes.subject
המגיפה השחורה באירופה

# data[].attributes.attachment_link.title
אבעבועות שחורות, מגיפה ?

# data[].attributes.headline
מלחמת העצמאות של ארצות הברית

# data[].attributes.subject
מלחמת העצמאות של ארצות הברית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
הסיכום להלן מבוסס על: כינונה של ארצות הברית / ארנון גוטפלד

המהפכה האמריקאית היא שמה של מלחמת העצמאות של תושבי אמריקה כנגד השלטון הבריטי והקמתה של ארצות הברית. ברקע למלחמת העצמאות והמהפכה האמריקאית עמדו מספר תהליכי עומק חשובים שיש להבין על מנת להבין את הקמתה של ארצות הברית. (ראה גם: כינונה של ארצות הברית).
המושבות האנגליות באמריקה הצפונית.
לאחר גילוי אמריקה (1492) ספרד ופורטוגל שלטו אולם האנגלים שהצטרפו מאוחר יותר הגיעו להישגים באמריקה הצפונית. האירופאים האמינו שבאמריקה, הודות לאקלימה, ניתן לגדל גידולים שחסרים באירופה. בתחילת המאה ה-17 כשהתגלה כסף וזהב במקסיקו התחוללה באירופה "מהפכת מחירים" - חומרים ומוצרים הפכו ליקרים יותר הממשל באנגליה ראה במושבות באמריקה פיתרון לבעיותיהם הכלכליות. מושבותיה הצליחו מגורמים אסטרטגיים ודיפלומטיים כמו גם מס' מתיישבים גבוה. אנגליה ראתה במושבות פיתרון ללחצים חברתיים, דתיים ופליטים וגם מקום מפלט לאוכ' לא רצויה (מושבות עונשין). ההגירה למושבות האנגליות הייתה בעיקר משפחתית וזהו אחד הגורמים החשובים להצלחתה. בסוף המאה ה-17 גדל מס' המהגרים מאנגליה למושבות באמריקה הצפונית בסוף התקופה עמדה מלחמת אזרחים בסימן שאלה. אנגליה החלה להפנות כוח רב ליישוב מושבותיה כשניצני המהפכה התעשייתית ברורים בה. אנגליה לא השתתפה בצורה פעילה ביישוב מושבותיה אלא המלך העניק כתבי זיכיון ליחידים או קבוצות שמימנו את התיישבותם. מושבות אנגליות אופיינו בעירוב לאומי השונה מהמושבות ההומוגניות של ספרד וצרפת. הסיבות להגר לעולם החדש היו מגוונות אולם הקבועות שבהן: נטישת סביבה עוינת, דתית,כלכלית או חברתית כדי ליצור חברה עם ערכים שונים. המחשבה הכלכלית פוליטית שעליה מבוססות המושבות היא ה מרקנטיליזם, בעיקרה אי תלות בגורמי חוץ והבטחה של שגשוג כלכלי , שאיפה למאזן מסחרי חיובי. השיטה המרקנטיליסטית דרשה מקורות חומרי גלם זולים, שווקים וכוח עבודה זול. ממשלה במדינה כזו מעודדת ייצור ותיעוש ומפקחת על הפעילויות הכלכליות. מדינת האם כיוונה את השוק הנ"ל לתועלתה. לפי התפיסה המקראנטיליסטית אסור למושבות להתחרות במדינת האם ונמנע מהן להקים צי אוניות. כך מהשיטה המקראנטיליסטית נולד אימפריאליזם כלכלי ולמלחמות רבות בין מדינות אירופה על שווקים, מקורות חומרי גלם וכוח עבודה זול. במאות ה-17 ובעיקר ה-18 התפתחו מאוד המושבות האנגליות. מושבות הדרום התאימו לשיטה המקראנטיליסטית המושבות הצפוניות לא השתלבו בשיטה זו ואף התחרו נגד מדינות האם, עד כדי כך שהתפתח במושבות צי אוניות בגודל של כחיצי הצי המסחרי האנגלי. תקופת "ההזנחה המבורכת" הייתה תקופה שלא היה פיקוח אנגלי חמור באמריקה שכן אנגליה הייתה שקועה במלחמות ומושבותיה הלכו וגדלו. אנגליה ניסתה לשנות מצב זה והתוצאה הייתה מלחמת עצמאות של המושבות.
הרקע למהפכה האמריקאית ולמלחמת העצמאות.
בחוזה פאריס (1763) נסתיימה מלחמת 7 השנים או בשמה באמריקה "מלחמת הצרפתים והאינדיאנים". צרפת סולקה מאמריקה הצפונית וקנדה הפכה למושבה אנגלית, אנגליה הפכה למעצמה חזקה וחשובה בעולם החדש. אנגליה שניצחה במלחמות אך בקשיים כלכליים ניסתה לכפות על מושבותיה מדיניות מרקאנטילית ללא הצלחה. עת שנודע לפרלמנט האנגלי כי המושבות אינן פועלות במסגרת האימפריה והן מאיימות על רווחיהם החלו בסדרה של פעילויות חקיקה וצעדים אחרים כדי להתאים את המושבות האנגליות לשושלת המרקנטיליסטית. וכך הצליחה אנגליה,בעזרת הצי שלה לשלוט על רצועת החוף של מושבותיה. האמריקאים הצליחו בהברחותיהם אומנם ערי החוף סבלו מן ההסגר. אנגליה לא הצליחה לאכיפה מלאה שקבע הפרלמנט האנגלי באמריקה אך הניסיון לאכוף אותם ע"י הגבלת מרחב המחייה של המתיישבים פגע בעיקרון חשוב של המתיישבים, כמו גם ביזמים גדולים, סוחרי הקרקעות. כך התפתחה תפיסה אסטרטגית חדשה לגבי המושבות לא עוד "הזנחה מבורכת" וזו הייתה הרקע לחוקים לאחר 1763 לגבי גביית מיסים והסדרי סחר ספינות לגבי המושבות באמריקה. לאחר מלחמת 7 השנים שהדעה הרווחת הייתה שהמושבות תרמו לניצחונה של אנגליה שררה תחושה של ביטחון בכוחן וחשיבותן של המושבות הללו. המושבות גדלו במהירות וכוחן הכלכלי התחזק. הניתוק הארוך מאנגליה החל ליצור את תהליך האמריקניזציה והשפיע על נק' הראות של המתיישבים. נוצרו מתחים חיצוניים מדיניים - כלכליים בין אנגליה למושבות, כמו גם מתחים פנימיים בין הבנקאים והסוחרים , בין האמנים המיומנים לבין עובדי הכפיים. 1763 נחקק "חוק הסוכר" דהיינו היטל על הסוכר המיובא שמטרתו לגבות מיסים מהמושבות לממן הוצאות להגנת האימפריה. בני המושבות סרבו שכן טענו שהמיסים נועדו לממשל באנגליה והרי נאמנותם נתונה לכתר ולא לפרלמנט. גם כאשר ניסו האנגלים לחוקק חוק למימון צרכי המושבות אלה התנגדו. נוצר אי הסכמה בין האינטרסים הכלכליים של בני המושבות לבין אלה של האימפריה האנגלית.

המהפכה הונהגה ע"י העילית השמרנית ששלטה במושבות לפני 1776. במאי 1765 בפרלמנט בוורג'יניה נשמעו קולות קיצוניים שרצו ניתוק מאנגליה. אנגליה שלחה צבא למושבות והעוינות כלפיה מצד המושבות גברה. מרץ 1770 "טבח של בוסטון" המון נסער ירה כדורי שלג על יחידת המשמר האנגלית וחיילה פתחו באש. זוהי נק' ההתחלה של מרד או תחילתה של מלחמת העצמאות האמריקנית. תהליך האלימות הלך וגבר והאנגלים מבקשים מהמושבות להכיר בזכות העקרונית של הפרלמנט להטיל מיסים בהן, המושבות מסרבות. 1774-1776 האנגלים מבטלים פרלמנטים של המושבות. העברה של תפקידי השלטון למושבות עצמן הפרלמנטים אינם מתפזרים. החלו קרבות בלקיסנגטון וקונקורד ויש חללים ונפגעים. בתחילת 1776 מתחילים לחצים לעצמאות במושבות. יוני 1776 פטריק הנרי לי מווירג'יניה מעלה הצעה לבטל את הקשר בין המושבות לאנגליה. יולי1776 הקונגרס מקבל פה אחד את הצעתו של הנרי לי. 4/7/1776 מוכרזת עצמאותן של המושבות (הצהרת העצמאות נכתבה ע"י תומס גפרסון). ריבונות המושבות לא עוד בידי אנגליה , אך זה גם אומר שהמושבות ויתרו על הגנה במסגרת האימפריה ומעמדן המועדף בסחר באימפריה. במובן אידיאולוגי - מדיני לאירועים הללו היה מימד מהפכני בעל חשיבות אוניברסאלית.

אידיאולוגיה פוליטית ומציאות חברתית ברקע המהפכה האמריקאית

גם כיום קיימת שאלה האם ההכרזה ביולי 1776 על עצמאותן של המושבות הייתה מהפכה או מלחמה , התשובות חלוקות. נעשתה השוואה באופן כוללני בין תקופת המהפכה האמריקאית לבין תקופת המהפכה בצרפת כדי להבהיר חלק מן התהליכים שהתרחשו. באירופה של "המשטר הישן" מרבית האוכ' הייתה חסרת רכוש ואדם לא יכול לשנות את הסטאטוס החברתי שלו. לחלק מן האוכ' היה אינטרס בשמירת המצב הקיים וזהו הרקע שעורר מהפכות באירופה בכלל ובצרפת בפרט. ההבדל הקיצוני בין החברה האמריקנית לחברה הצרפתית הוא בהיקף הבעלות על הרכוש. לרוב במושבות הייתה חלקת אדמה קטנה שסיפקה את צורכיהם ולכולם היה מה להפסיד בייחוד כשהם זוכרים את מצבם באירופה בעבר. באירופה המאבקים היו בין מי שיש להם ומי שאין להם באמריקה המאבקים היו בין מי שיש להם למי שהיה להם. במלחמת האזרחים באמריקה נלחמו אלפי דרומיים למען קיום העבדות אותה כינו "מוסדנו המיוחד". עפ"י המצוין לעיל ניתן להסביר כיצד "דילגה" ארה"ב על מהפכות שונות במאות ה-19, 20 שליוו את מרבית העולם המערבי. בארה"ב נערכו רפורמות כלכליות וחברתיות אך לא התקיים מעולם מאבק של ממש על מהות ה קפיטליזם. השמרנות היא תכונה מובהקת של החברה האמריקנית וחשוב להכיר בה כדי להבין את הייחוד של ההתפתחות האמריקנית. המונח מהפכה נפוץ בארה"ב אך למרות שהתהליכים בארה"ב הינם מהירים הם ביסודם התפתחותיים, הדרגתיים ולא מהפכנים ממש , לגבי השיטה הכלכלית בה הייתה הסכמה לאורך קיומה. המאבקים בתחום הכלכלה נגעו לעניין של כמה הממשלה צריכה להתערב בה. השורשים של התיאוריה של הממשלה הריכוזית של ארה"ב נעוץ ככול הנראה במרקנטיליזם האנגלי , שיטה שתבעה פיקוח ממשלתי על הכלכלה וכל תחומי החיים. אומנם המציאות במושבות ובעיקר בספר האמריקני יצרו מסורת של שלטון מקומי. המתיישבים היו עלולים להיכחד אלמלא דאגו לעצמם, "ההזנחה המבורכת" של הממשל האנגלי חיזקה טענה זאת.

לאחר 1763 האנגלים ניסו לכפות הכוונה ריכוזית וניסיונם הוביל למלחמה. תומכי השלטון המקומי (רדיקלים) השיגו את מטרתם כאשר המושבות נותקו מאנגליה. הם כוננו באמריקה משטר המושתת על עיקרי הקונפדראציה. לעומתם היו את אלו שתמכו בשלטון ריכוזי וכך התפתחו שתי אסכולות: אחת שתמכה בשלטון ריכוזי ואחת שתמכה בפיזורו.

בשנת 1787 נכתבה החוקה האמריקנית ובה סממנים של המגמה לשלטון ריכוזי, דבר זה מעיד על ניצחון השמרנים (שתמכו בשלטון הריכוזי).

1789- 1861 ניטש המאבק על צביונו של המשטר בארה"ב האם יהיה מרכזי או מקומי.

1861 פורצת מלחמת אזרחים על רקע סוג השלטון. האם ארה"ב תהיה קונפדראציה של מדינות ריבוניות ובלתי תלויות או ברית פדרטיבית שבה חלק מן הסמכויות בידי ממשלה מרכזית באופן בלעדי. הצפון ניצח במלחמה ונקבע כי כיוון ההתפתחות של השלטון יהיה פדרטיבי. כיום המחלקת בין השמרנים לליברלים לגבי עד כמה סמכויות צריכות להיות בידי השלטון המרכזי ניטשה.

לאחר הצהרת העצמאות מדינות כדוגמת קונטיקט ורוד- אילנד שינו מעט את הצ'ארטרים הכתובים שלהם מתק' המושבות כדי שאלה ישמשו כחוקות יסוד. בדומה לאנגלים המתיישבים תרגמו כל סוגיה מדינית, חברתית או כלכלית להשגות משפטיות וחוקתיות. אחת התרומות החשובות של התקופה הקולוניאלית למסורתה המדינית של ארה"ב מקורה בתקדימים החוקתיים הללו - עיגון כל עניין הנוגע לפרט ולחברה בחוק מפורש.

בסוף התק' הקולוניאלית מושבות רבות מבטלות דרישה של דת ומדינה, השתנו חוקי רכוש, המושל תפס מקום מרכזי ברשות המבצעת והייתה לו הסמכות לכנס את הנבחרים ולמנות לו עוזרים. לצד המושל הוקמה ועדה מייעצת ולצדה "בית תחתון" שהורכב מנציגים מקומיים.

באשר לעם הפשוט, שהיה ברובו לבן ובעל רכוש הייתה לו הזכות לבחור ולהיבחר. התפיסה הקיימת הייתה שרק בעל רכוש יכול לשאת באחריות. ונראה שילוב האופייני לחברה האמריקנית בין קפיטליזם ופרוטסטאניזם. אלו באו לידי ביטוי בהצהרת העצמאות של ארה"ב שנוסחה בעיקרה ע"י תומס ג'פרסון ומורכבת מ-4 חלקים עיקריים:

1. הקדמה - כוונת הקונגרס לאמץ את ההצהרה

2. המחשבה המדינית שרווחה באמריקה באותו הזמן

3. האשמות כנגד המלך ג'ורג' ה-3 והממשל הגרוע במושבות

4. ההחלטה על העצמאות

ההצהרה הייתה נקודת השיא של המאבקים בין בני המושבות באמריקה לאנגליה. המהפכה העבירה את השלטון מאנגליה למושבות ומהן לארה"ב, מן הפרלמנט האנגלי והמלך למדינות וקונגרס. המלחמה נתנה למעשה גושפנקה סופית לתהליך שכבר הסתיים ב-1776.

# data[].attributes.attachment_link.title
מלחמת העצמאות והמהפכה האמריקאית

# data[].attributes.attachment_link.description
הסיכום להלן מבוסס על: כינונה של ארצות הברית / ארנון גוטפלד המהפכה האמריקאית היא שמה של מלחמת העצמאות של תושבי אמריקה כנגד השלטון הבריטי והקמתה של ארצות הברית. ברקע למלחמת העצמאות והמהפכה האמריקאית עמדו מספר תהליכי עומק חשובים שיש להבין על מנת להבין את הקמתה של ארצות הברית.

# data[].attributes.headline
מלחמת העצמאות של ארצות הברית

# data[].attributes.subject
מלחמת העצמאות של ארצות הברית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מלחמת העצמאות של ארצות הברית (ב אנגלית: American Revolutionary War) שנערכה בין השנים 1775- 1783 היא חלק מן המהפכה האמריקנית. המלחמה הייתה, לפחות בתחילתה, מרד או מלחמת אזרחים בין השלטון ה בריטי ה קולוניאלי לבין 13 המושבות הבריטיות ב אמריקה הצפונית. המלחמה הייתה שיאה של המהפכה הפוליטית האמריקאית, שבה מרדו המתיישבים הבריטים ב מלוכה הבריטית. לאחר התאספות הקונגרס הקונטיננטלי השני ב פילדלפיה בשנת 1775, ובעקבות קרבות לקסינגטון וקונקורד, התחזקה הסיעה הרדיקלית בקונגרס שתמכה בהיפרדות מוחלטת מבריטניה. עם החרפת האירועים שהובילו במהרה ל מצור על בוסטון, החליט הקונגרס על הקמת הצבא הקונטיננטלי, ועל ג'ורג' וושינגטון כמפקדו העליון. אירועים אלו הגדילו דרסטית את כוחה של הסיעה שתמכה בעצמאות, ובשנה שלאחר מכן הכריז הקונגרס על עצמאות והפך את שלוש עשרה המושבות ל ארצות הברית של אמריקה.

מדינות אירופאיות שונות התחרו בבריטניה במירוץ הקולוניאלי, ומשלב זה ואילך הן סיפקו סיוע למורדים, בתחילה באופן סמוי ולאחר מכן באופן גלוי. במקביל, השתתפו אמריקאים-אפריקאים ו אינדיאנים בשני הצדדים.

במהלך המלחמה, השתמשו הבריטים בעליונות הצי שלהם כדי לכבוש ערי חוף, אך נכשלו בהשגת שליטה על המחוזות הכפריים (בהם גרה 90% מהאוכלוסייה), בשל גודלו הקטן יחסית של צבא היבשה שלהם. בתחילת 1778, זמן קצר לאחר הניצחון האמריקאי ב קרב סרטוגה, חתמה צרפת על ברית עם ארצות הברית, ובקיץ של אותה שנה הכריזה מלחמה על בריטניה. גם ספרד ו הולנד הכריזו מלחמה על בריטניה בשנתיים שלאחר מכן. ההתערבות הצרפתית הכריעה את הכף, לאחר שניצחון הצי הצרפתי ב קרב צ'ספיק בספטמבר 1781, הוביל לכניעת הצבא הבריטי ב קרב יורקטאון שב ווירג'יניה שהסתיים באוקטובר 1781.

הסיבות המרכזיות לפרוץ המלחמה לא קשורות בהכרח בקשר ישיר לאירוע מסוים, אך היו להן השפעות ברורות זו על זו באופן שהוביל, בסופו של דבר, למלחמה. אלה הסיבות לפי סדר כרונולוגי והשפעתן ההדדית:

בשנת 1765 הטיל הפרלמנט הבריטי את " חוק הבולים" על המושבות האמריקניות (ביוזמתו של שר האוצר הבריטי צ'ארלס טאונסנד), אשר קבע כי כל מסמך רשמי או חוקי - עיתון, רישיון, חוזה שכירות וכדומה חייב להיות מבוייל. נטען לכאורה שהחוק הוא למען "הגנתן, שמירתן וביטחונן של המושבות", אך הוא קומם מתנגדים רבים, ביניהם ג'ון אדמס, לימים נשיאה השני של ארצות הברית, שהפציע בתקופה זו לראשונה בזירה ה פוליטית. לדעת המתנגדים, החוק נגד את רעיונות עידן הנאורות היות שלא נידון באסיפות המחוקקות של המושבות.

לאחר שבשנת 1767 שכנע בנג'מין פרנקלין את הפרלמנט הבריטי שאיש במושבות "אינו חולם על עצמאות" וגם הסביר על ההבחנה בין מכס ל מס, החליט הפרלמנט לקבל את הצעת שר האוצר הלורד טאונסנד להטיל מכס במושבות על נייר, כלי זכוכית וחרסינה, צבעים, עופרת ו תה. תושבי המושבות ראו מכסים אלה כמיסים מוסווים, והתקוממו. מושל מסצ'וסטס ניסה לפזר את "אספת המחוקקים", אך היא עדיין התקיימה. גם במקרה זה, הסיסמה הבולטת של המתנגדים הייתה " אין מיסוי ללא ייצוג" ("no taxation without representation").

טינת העבר, בתוספת החוקים החדשים, הובילו להפגנות סוערות נגד הבריטים, ששיאן היה טבח בוסטון. ב- 5 במרץ 1770 התנגשו אזרחים מפגינים ב בוסטון עם חיל המצב הבריטי, וכתוצאה מכך נהרגו חמישה אזרחים. ג'ון אדמס שימש כסניגור של החיילים הבריטים, שזוכו לבסוף על ידי חבר מושבעים אמריקאי (מלבד שניים שהורשעו ב הריגה ונגזר עליהם עונש קל). עקב האירוע הקשה מיהרה הממשלה הבריטית לבטל את המכסים, מלבד המכס על יבוא התה - "חוק יבוא התה".

ב- 16 בדצמבר 1773 עלו כ-60 תושבי בוסטון מחופשים ל אינדיאנים, בהנהגתו של סמואל אדמס, על שלוש אוניות התה של החברה שהכילו תה, יום לפני פריקתן, וזרקו לים את כל תכולתן - 342 תיבות עמוסות בתה. האירוע, לשם שינוי, עבר בשקט יחסי וללא אלימות, אבל בתגובה סגרו הבריטים את ה נמל עד שישולם חזרה שווי התה - 90,000 ליש"ט (שווה ערך לכ-968 אלף ליש"ט של ימינו). בין האמריקנים אשר מחו נגד האירוע היה גם בנג'מין פרנקלין, שטען שיש להחזיר את הכסף ואף הציע להחזיר הכול לבדו (אגב, עד היום עדיין דורשת חברת התה הבריטית את החוב). האנגלים גינו את האירוע והחליטו להטיל " חוקי כפייה" נגד המתיישבים בכלל, ועל מסצ'וסטס בפרט:

"חוק נמל בוסטון", שכאמור "נעל" את הנמל עד שיוחזר החוב.

למלך ניתנה הזכות למנות חברים למועצת מסצ'וסטס, שעד אז היו נבחרי הציבור.

הישיבות העירוניות יכלו להתקיים רק באישור המושל.

למושל ניתנה הסמכות למנות ולפטר פקידים מחוזיים ושופטים.

"חוק אכסון" שחייב את השלטונות המקומיים למצוא מעונות לחיילים הבריטים, והמושל היה רשאי לשם כך להחרים בתי מרזח, אכסניות וכדומה.

"חוק קוויבק" אשר סיפח את התחומים שמצפון לנהר אוהיו למחוז קוויבק, כלומר לקנדה, ובכך מנע את התפשטותן של המושבות מערבה.

במקביל, הוגדל מספרם של החיילים במסצ'וסטס, והמושל הצבאי נעשה גם מושל אזרחי.

תהליכים אלה עוררו את יתר המושבות להתגייס לעזרת מסצ'וסטס. כבר בסוף 1772, עוד לפני החלת החוקים, התקיימו ביוזמתו של סמואל אדמס ועדות תיאום בין המושבות על מנת להדק את היחסים ולארגן התנגדות משותפת לאנגליה. ביוזמתן של המדינות וירג'יניה ו מסצ'וסטס נפתח ב- 1774 ב פילדלפיה קונגרס לא חוקי של המושבות (חוץ מ ג'ורג'יה), שישיבותיו התקיימו בסתר. בקונגרס נתקבלו החלטות מתונות של ג'ון ג'יי, שטען שיש להסדיר את הסחר עם בריטניה, אך עם זאת תבע "חופש לנו, בדיוק כמו לכם, ואז נהיה מאוחדים עמכם". כל זאת בלוויית איום שאם הממשלה הבריטית לא תענה לדרישותיהם, הם יטילו חרם על יבוא של סחורות אנגליות למושבות. הם הקימו לצורך כך רשת ועדות פיקוח במחוזות ובערים, ובינתיים החלו בגיוס חיילים. באנגליה סברו המלך והפרלמנט שיש לפתור את הבעיות במושבות בכוח.

לאמריקנים היו בעיות רבות: צבאם היה קטן יחסית לאוכלוסייה (90,000 איש נושאי נשק ו-17,000 חיילים סדירים), היה זה צבא מתנדבים שחלקם הגדול אינו מיומן, חוסר משמעת פגע בהם במהלך הקרבות וגרם ל עריקה, סכסוכים רבים בין המושבות עצמן, וגם בחברה עצמה היו "לויאליסטים" - מתיישבים אשר נותרו נאמנים לכתר הבריטי ואף ערקו לצבא הבריטי. מספרם נאמד בכחמישית מאוכלוסיית 13 המושבות. יתרונותיהם, לעומת זאת, היו מועטים, ועיקרם היה ניסיונם של חלק מהמתנדבים בלוחמת גרילה נגד ה אינדיאנים. נגדם עמד הצבא הבריטי המיומן והגדול בהרבה, אשר היה חמוש היטב ושלט על דרכי ה ים ונתיבי האספקה. חסרונותיו של הצבא הבריטי היו המרחק הרב מבריטניה למושבות וסרבולו של צבא זה שהורגל ללחימה ב אירופה והתקשה להתמודד עם האמריקנים ב לוחמת גרילה. מבחינה אסטרטגית ניסו הבריטים ליצור אזור הפרדה בין המושבות הצפוניות לדרומיות וכך לכבוש חלקים מהן, עד לכיבוש של כולן.

בתחילת המלחמה, על אף שהוכרחו לצאת מבוסטון, הייתה ידם של הבריטים על העליונה בזכות משלוח של 30 אלף שכירי חרב הסיאנים (שנקראו כך בשל מוצאם, הסה ב גרמניה). ג'ורג' וושינגטון, שהוכרז כמפקד כוחות המתיישבים, ספג מפלה בברוקלין, והוכרח לסגת מ ניו יורק לעבר נהר ה דלאוור, שם ספג עוד מפלה ב פנסילבניה על ידי גנרל צ'ארלס קורנווליס שנחל הצלחות לאורך כל המלחמה. וושינגטון והקונגרס הוכרחו לברוח מ פילדלפיה. בהמשך היו לצבאותיו של וושינגטון עוד מפלות רבות, אך הוא הצליח להתגבר עליהן ולארגן את הצבא מחדש בחניית חורף בוואלי פורג' בעזרת קצין בשם פרידריך וילהלם פון שטויבן - גרמני שדגל ברעיונות האמריקנים.

ב- 1777 נכנעו הבריטים לצבא האמריקני, שגדל בעקבות מתנדבים חדשים שהצטרפו אליו, ב קרב סרטוגה. קרב זה סימל את המפנה בחזית הצפונית, והיווה גורם מכריע לניצחון האמריקנים במלחמה.

מתחילת 1778 החלו בהדרגה מדינות אירופאיות לתמוך באמריקנים בעקבות התערבות הצרפתים, שבעצמם חתמו ברית עם המושבות בניצוחו של פרנקלין. התמיכה באה לידי ביטוי באספקת כסף, תחמושת, וצבא (שעזר לכבוש מחדש את פילדלפיה). אך בחזית הדרומית עדיין ניגפו האמריקנים. הישועה באה מ צרפת, אשר שלחה ב- 1780 6,000 חיילים ל ניו אינגלנד, לסיוע לכוחות האמריקנים בכיבוש הדרום. בינתיים, עיכב הצי הצרפתי את הכוחות הבריטים ב ניו יורק.

החזית הצפונית, הדרומית והימית של המלחמה התכנסו לנקודת הכרעה ב-1781 ליד העיר יורקטאון, וירג'יניה. בתחילת ספטמבר של אותה שנה, הביסו כוחות של הצי הצרפתי כוח אוניות בריטי ב קרב צ'ספיק, ובכך נחסמה אפשרות הנסיגה של הכוחות הבריטיים היבשתיים בפיקודו של צ'ארלס קורנווליס. וושינגטון מיהר להעביר כוחות צבא אמריקאים וצרפתים מניו יורק, והכוח המשותף שכלל 17,000 חיילים ערך מצור על יורקטאון בתחילת אוקטובר. הכוחות הבריטיים איבדו במהירות את יכולתם להחזיק בעמדות הגנה. ב- 19 באוקטובר 1781, נאלץ קורנווליס להיכנע עם כל צבאו ולעזוב את הערים הדרומיות הכבושות. ציוד רב נפל לידי האמריקאים, וכן נשבו כ-7,000 חיילים בריטים - כרבע ממספר החיילים הבריטים שהוצבו ביבשת אמריקה.

אמנה ראשונית נחתמה ב-1782 על ידי פרנקלין, אדמס, ג'יי ואחרים עם בריטניה, ובה נקבעו גבולותיהן של המושבות, אך הצרפתים לא הסכימו לתנאים הללו. המלחמה הגיעה לסופה עם חתימת חוזה פריז שנחתם ב וורסאי ב- 3 בספטמבר 1783, ולפיו הבריטים נכנעו לאמריקנים. הצרפתים הסכימו לתנאי החוזה הזמני, ו פלורידה שהייתה בשליטת ה ספרדים ו לואיזיאנה שהייתה בשליטת צרפת - נשארו במעמדן זה ולא נכללו בגבולות החדשים.

כמות הנפגעים הכללית במלחמת העצמאות אינה ידועה. כמו ברוב המלחמות בתקופה זו, מחלות שהתפשטו בעקבות המלחמה גבו יותר קורבנות מאשר הקרבות עצמם. ההיסטוריון ג'וזף אליס מעריך כי ההחלטה של וושינגטון לחסן את חייליו כנגד אבעבועות שחורות הייתה אחת מהחלטותיו החשובות.

כ-25,000 אמריקאים מורדים מתו בשירות צבאי פעיל (כ-1% מהאוכלוסייה). כ-8,000 מתוך מקרי המוות האלה, היו בקרבות; עוד 17,000 מקרי מוות היו כתוצאה ממחלות, כולל כ-8,000 שמתו בהיותם שבויי מלחמה. מספר האמריקאים המורדים שהפכו לפצועים או לנכים באופן קשה בעקבות המלחמה הוערך בכ-8,500 עד 25,000 איש. מספר הנפגעים בקרב הצבא האמריקאי הוא עד כ-50,000 איש.

כ-171,000 ימאים שרתו ב צי הבריטי במהלך המלחמה; כ-25%-50% מהם גויסו לטובת המלחמה. כ-1,240 מתו בקרבות, ועוד כ-18,500 מתו ממחלות. המחלה הקטלנית ביותר הייתה צפדינה, שכבר באותה תקופה היה ידוע כי ניתן למנוע אותה באמצעות אספקה של מיץ לימון לחיילים. כ-42,000 חיילים בריטים ערקו במהלך המלחמה.

כ-1,200 גרמנים מתו במהלך הקרבות, ו-6,354 מתו ממחלות או תאונות. כ-16,000 מהחיילים הגרמנים שנותרו חזרו לארצם, אבל 5,500 נשארו בארצות הברית לאחר המלחמה, ורבים מהם הפכו לבסוף לאזרחים אמריקאים.

אין נתונים אמינים על מספר הנפגעים בקרב קבוצות אחרות ביניהם אזרחים שתמכו בבריטים, אזרחים מורדים, אנשי צבא קבע בריטים, אינדיאנים, וחיילים צרפתים וספרדים.

הבריטים הוציאו למעלה מ-80 מיליון לירות שטרלינג, שגרר אותם לחוב לאומי של 250 מיליון לירות בסוף המלחמה, אותו מימנו בקלות יחסית בריבית של 9.5 מיליון לירות בשנה. הצרפתים הוציאו כ-56 מיליון לירות שטרלינג והחוב הלאומי שלהם תפח ל-187 מיליון לירות והם התקשו לממן זאת - למעלה מחצי מהתגמולים ממיסים של צרפת בעשור של 1780 הופנה להחזרי חובות. ארצות הברית הוציאה 37 מיליון דולר ברמה הפדרלית ועוד כ-114 מיליון דולר מצד המדינות. הוצאות אלה כוסו בעיקר על ידי חובות מצידן של צרפת והולנד, תושבים אמריקאים, והדפסה של כסף מזומן בכמות גדולה (שערכו ירד מאוד עקב כך בשל ה אינפלציה). ארצות הברית סיימה את בעיית החובות שלה בעשור של 1790.

למלחמה היו תוצאות רבות, לחלקן יש השפעה משמעותית שניכרת עד היום:

ארצות הברית זכתה בעצמאות ולימים הפכה למעצמה החזקה בעולם.

מלחמת העצמאות של ארצות הברית נתנה השראה למהפכה הצרפתית, שגם היא בתורה הביאה לשינויים תרבותיים משמעותיים בעולם.

במלחמת העצמאות יושמו לראשונה הרעיונות של תקופת ההשכלה שהגו ג'ון לוק ושותפיו.

# data[].attributes.attachment_link.title
מלחמת העצמאות של ארצות הברית - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מלחמת העצמאות של ארצות הברית (ב אנגלית: American Revolutionary War) שנערכה בין השנים 1775- 1783 היא חלק מן המהפכה האמריקנית. המלחמה הייתה, לפחות בתחילתה, מרד או מלחמת אזרחים בין השלטון ה בריטי ה קולוניאלי לבין 13 המושבות הבריטיות ב אמריקה הצפונית. המלחמה הייתה שיאה של המהפכה הפוליטית האמריקאית, שבה מרדו המתיישבים הבריטים ב מלוכה הבריטית.

# data[].attributes.attachment_link.title
תנועת מסיבת התה - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מקור שמה של התנועה הוא מסיבת התה של בוסטון ( 1773), שבמהלכה השליכו תושבי המושבות הבריטיות בצפון אמריקה תה לים ב מחאה על כך שהוטלו עליהם מסים אך לא היה להם ייצוג ב פרלמנט ( No taxation without representation), כך שלא הייתה להם השפעה על שיעור המס והשימוש שנעשה בו, בפעולה שהיוותה נקודת מפנה בדרך ל מלחמת העצמאות של ארצות הברית.

# data[].attributes.headline
מהפיכה אמריקאית

# data[].attributes.subject
מהפיכה אמריקאית

# data[].attributes.attachment_link.title
המהפכה האמריקאית - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
המהפכה האמריקאית הייתה תהליך פוליטי מתמשך שהתרחש בצפון אמריקה בין השנים 1765 ל-1783, ובמהלכו פרשו 13 המושבות הבריטיות מן האימפריה הבריטית ויצרו מדינה עצמאית בעלת שיטת ממשל דמוקרטית - ארצות הברית.