# data[].attributes.body
,,o privește încremenit, și, deodată, din revoltă, toată suferința lui compimată în tăcere izbucnește acum, cu violența unui resort uriaș care se destinde brusc, îi arde privirea de voluptatea amărăciunii"

Ironia Ioanei îl determină să se retragă, nu are puterea de a o înfrunta, însă, odată ce o descoperă realmente: arogantă, lipsită de umanitate și fundament, prinde curaj până la a o înfrunta. Andrei are puterea de a fi el, amărăciunea se transformă în indignare și apoi în revoltă.

# data[].attributes.body
"Pe dumneata te-am ucis în mine. Eşti moartă, mai moartă decât, dacă n-ai fi existat niciodată" -  este un conflict de conştiinţă, fiindcă atunci cand se împuşcă, i se adresează astfel Ioanei Boiu.
Primul conflict apare chiar din prologul piesei, când Andrei Pietraru, un tânăr de treizeci de ani, bibliotecar de şase ani în casa aristrocatului Matei Boiu-Dorcani, se imaginează admirat şi iubit de fiica acestuia, Ioana. Actul I prezintă realitatea: el este cel care o iubește fără a îndrăzni sa-i mărturisească, acesta încearcă să uite de ea prin logodna cu o altă fată, dar nu reuşeşte.
În actul al II- lea, Andrei îi mărturiseşte Ioanei sentimentele tăinuite atâta vreme.

# data[].attributes.body
O secvență reprezentativă pentru relația dintre cele două personaje, Andrei Pietraru și Ioana Boiu o regăsim în actul 3 scena 7 când într-un gest de duioșie  și recunoștință Andrei o sărută pe Elena, servitoarea lui Matei Boiu, ce  urma să părăsească domeniul Dorcani.
Scena este surprinsă de Ioana, care crezându-se  înșelată, se arată implacabilă față de Andrei numindu-l  "suflet de slugă" și "vânător de zestre".
Pentru a-și dovedi  nevinovăția, Andrei încearcă să se sinucidă reușind  însă doar să se rănească.
Gestul sinuciderii are o valoare simbolică, suprimarea iluziei iubirii și reîntoarcerea la viața reală.
"Pe dumneata te-am ucis în mine... ești moartă, mai moartă decât n-ai fi existat niciodată."

# data[].attributes.body
O scenă reprezentativă pentru evoluția relației dintre cele două personaje o regăsim în actul trei, scena șapte când într-un gest de duioșie și recunoștiință Andrei o sărută pe Elena, servitoarea lui Matei Boiu. Scena este surprinsă de Ioana, care crezându-se înșelată, îl numește pe Andrei ,,suflet de slugă'' și ,,vânător de zestre.'' Pentru a-și dovedi nevinovăția, Andrei încearcă să se sinucidă ,reușind însă doar să se rănească.

# data[].attributes.body
Pe langa conflictul interior, exista mai multe conflicte exterioare. Cel mai important este intre protagonisti si este marcat de o dubla natura: sociala si psihologica. Pe de o parte, Andrei  Pietraru are de infruntat mentalitatile de clasa, deoarece Ioana il considera “un biet ratat”, un serv, iar pentru tatal acesteia, casatoria celor doi ar reprezenta o incalcare a traditiei, un atac la memoria inaintasilor nobili care nu si-au amestecat sangele decat cu semeni apartindand aceleiasi caste, un atentat la istorie. Pe de alta parte, conflictul psihologic consta in infruntarea orgoliilor celor doua personaje, din care Pietraru nu vrea sa iasa invins, dupa cum marturiseste: “ Imi dau seama de un singur lucru. Ca e aici o lupta pe viata si pe moarte si ca ar fi o farsa neagra de cioclu sa fiu el cel invins”.

# data[].attributes.body
"Asculta, in viata fiecarui om o clipa, uneori o singura clipa, cind firul vietii trebuie rasucit cu dusmanie(ramane ingindurat, inclestat)."
Din aceasta secventa reiese experienta de viata si intelepciunea a lui Sinesti si totodata durerea si clipele frumoase prin care a trecut de-a lungul vietii.

# data[].attributes.body
Rusu Alexandra

# data[].attributes.body
Rusu Alexandra                                                                         Relația celor două personaje este privită în evolutie. Inițial  Andrei vede în Ioana ,,o ființă depărtată de lume, un exemplar unic" pentru că mai apoi sa devină o persoană  artificială care ,,literaturizează viața ". De altfel chiar și atitudinea ei față  de Andrei este contradictorie: mai întâi il disprețuiește, cinsiderandu-l ,,un biet ratat", ca mai apoi  devotamentul și spiritul lui deosebit sa o impresioneze,  ,,vreau sa inving  prin dumneata. Vreau mândria de a putea zice, ca am descoperit și-acolo unde nu bănuia nimeni- pe cel menit să pornească " , pentru ca in final, din orgoliu sa devină incapabilă să înțeleagă dimensiunea iubirii lui. La început,  Andrei se îndrăgostesc de Ioana, asa cum spune Culai din orgoliu,fiindcă tânărul nu o iubește  propriu-zis pe ea,si propria pasiune,fiind îndrăgostit însă de ideea de iubire.

# data[].attributes.body
Deși personaj de dramaturgie, Andrei Pietraru beneficiază, ca toți eroii lui Camil Petrescu, de un portret fizic ale cărui trăsături sugerează caracteristici morale relevante:  "un tânăr de 30 de ani, înalt, delicat, fără sa fie slab. Par castaniu, fata palida si ochii verzi-albaștri, foarte puternici, pătrunzători. Are figura obosita de om mistuit de o frământata viată interioara. Fire bolnăvicios de impresionabila, când prea timida, când excesiv de violenta . O neliniște si o nestabilitate in gesturi de aparat de mare precizie, sensibil la mai multe influente deodată".  Portretul etic al protagonistului reiese indirect din trăirile interioare si zbuciumul sufletesc,

reliefate prin analiza psihologica a stărilor trăite in profunzime de intelectualul însetat de iubirea

ideala, chinuit de incertitudini si de imperfecțiunile societății, toate aceste modalități înscriindu-se

in formula artistica de construire a personajului modern.
Andrei Pietraru este dominat de un hybris (orgoliu nemăsurat ) care ii determina destinul

dramatic. Aceasta constanta a conștiinței eroului este observata de fostul coleg de școala si

prietenul sau, Culai Darie: "Omule, toate drumurile pe care puteai sa le apuci in viața duce pana la

capătul lumii. Cum naiba de l-ai ales tocmai pe asta, de te-ai înfundat tocmai aici?". Inclinația lui

Andrei spre absolut, il face sa-si explice hotărârea: "Ei, Culai, si intr-o iubire poți sa ajungi pana

la capătul lumii!". Orgolios, ca si Gelu Ruscanu, Andrei este rupt de realitatea concreta, deoarece,

însetat de absolut, crede ca poate trece peste barierele sociale si poate sa capete demnitatea

umana de care fusese lipsit atâta vreme, din cauza condiției sociale umile. Eroarea este conștientizata atunci când ii destăinuie lui Matei relația amoroasa cu fiica sa, iar acesta reacționează cu indignare si furie nestăpânite, considerându-l un "vânător de zestre"

# data[].attributes.body
Bianca Jescu.
Andrei Pietraru, personajul principal al dramei, este caracterizat in mod direct in amplele didascalii, ce-i reflecta framantarile interioare: „Andrei, eroul a celor ce se vor intampla, e un tanar ca de treizeci de ani, ianlt si delicat fara sa fie slab. Par castaniu, fata palida si ochii verzi-albastri, foarte puternici, patrunzatori. Are figura obosita de om mistuit de o framantata viata interioara.”

# data[].attributes.body
Rusu Alexandra                    Aceasta secvență este relevantă  pentru tema iubirii, deoarece Andrei Pietraru isi demonstrează dragoste pentru Ioana Boiu-Dorcani prin faptul că acceptă să se împuște pentru a-i demonstra că el o iubește foarte mult. Aceasta  îi reproșează  că el a urmărit doar averea tatălui său,  și că de fapt  ea a reprezentat pentru el doar o conjunctură pentru a ajunge le ceea ce își dorește, si anume banii . Asta fiind părerea ei.  Ioana credea asta ,deoarece îl văzuse pe Andrei cum o sărută pe Elena. Auzind acestea, acesta încerca sa-i explice ca Elena nu este decât o prietenă foarte buna de ale lui, Ioana nu crede iar el se împușcă.  Atunci Ioana, văzându-l zăcand pe  jos, se așează în genunchi si îi spune servitorului sa telefoneze doctorul. Dupa ce Andrei își revine, acesta convins de Culai pleacă cu Elena la țară.  Elena care era îndrăgostită de el ,încă de mica. Astfel această secvență demonstrează dragostea adevărată.

# data[].attributes.body
Andrei este orgolios, această trăsătură reiese și  din participarea la duel, atitudine menită  să o

impresioneze, să o emoționeze și de ce nu să  o și  cucerească  pe Ioana. Sinuciderea sa reprezintă  de fapt recunoașterea că drumul ales de către  el este unul gresit.Relatia lui Andrei cu Ioana nu este menita să reziste tocmai datorită  luptei de orgolii, dovada că  e deajuns un mic moment delicat pentru ca totul să  se termine. Andrei luptă  cu niște  mentalități  anchilozate pe care la sfârșitul  piesei nu reușește să le clinteasca cu nimic din locul în care se aflau, însă  el reușește  să  treacă  peste obsesia pentru Ioana si pleacă  la Valeni. Însă  el nu este capabil de compromis, de a iubi cu rest; este secătuit după  iubirea pentru Ioana, nu se mai poate indragosti de nimeni.
Pentru Matei Boiu-Dorcani, Pietraru reprezenta la început un om devotat, de încredere , pentru că  mai apoi, când  află că  o iubește pe fiica lui, să-l  desconsidere și să-l  numească  „un ticălos”, „vânător  de zestre”. Culai, prietenul protagonistului îl  numește „ zanatec”, „stupid”, „nebun”, fiindcă  a ratat o existență de geniu, un viitor promițător , din cauza pasiunii absurde pentru Ioana Boiu. Incercarea lui de a-I readuce pe Andrei Pietraru la viața  ne-mistificata, se lovește  de incrancenarea cu care tânărul  își  apără  himera: „E si asta o boală ca celelalte. Unii mor de cancer, altii de tuberculoza (Surâzând , cu un calm groaznic:) Eu voi muri pentru ca am avut nenorocirea s-o cunosc pe domnisoara Ioana Boiu."