# data[].attributes.body
Comentario, aprendizaje y reflexión:

Mi trayectoria escolar ha estado marcada sobre todo por mis profesores, ya que tuvieron una incidencia directa en mi evolución escolar y como persona. Tanto los buenos como los no buenos. Todos dejaron una huella en mí que ahora recuerdo de una manera más consciente y comprensiva. Desde mi profesora de parvulario (Marisol) como las clases de EGB en la que tuve a mi madre de profesora fueron muy especiales. Me encontraba feliz en el colegio y me gustaba aprender.

Luego llegó mi primer suspenso y mi entrada a la pubertad. Todo cambió. Un recuerdo muy positivo que recuerdo con gran intensidad es cuando cambié de instituto. Todo era nuevo, el centro estaba en un lugar precioso, nos mezclábamos con nuevos compañeros y era bastante moderno. Las instalaciones y el lugar me encantaron, pero me llevé una gran desilusión con los profesores y tutores (antiguos y con una metodología estricta). Menos uno que me ayudó a reflexionar sobre mi mundo interior y entenderme. Era el profesor de Lengua Castellana. Más joven, con ganas de aportarnos y nos llenó las aulas de creatividad, motivación e ilusión. Fue el único que recuerdo que nos ayudó a elegir materias y prepararnos para la selectividad.

Luego llegó la universidad. El “subidón” inicial de ser universitaria, de dejar la escuela y de estudiar una carrera bajó drásticamente al conocer a mis profesores y cómo funcionaba el centro. Al final, me saqué la carrera en la biblioteca.

Y ahora, tres días después de haber empezado el Máster de Formación del Profesorado, ¡estoy encantada! El formato y los profesores, la visión de la educación inclusiva y la motivación en las aulas es algo que no había vivido así que estoy ilusionada y con ganas de más.

Reflexión: me doy cuenta de cómo nos marcan los profesores con su actitud y metodología. Como futura docente, me gustaría dejar una huella positiva en mis alumnos y formar parte de su “latido de aprendizaje” en un futuro como “la profe que me ayudó a ser mi mejor versión en todos sus distintos ámbitos”. Siento responsabilidad y a la vez, felicidad de poder hacerlo.

# data[].attributes.body
Mejores momentos: buenos profesores bachiller, recuperar confianza en matemáticas, etapa de universidad

Peores momentos: primer suspenso, profesor matemáticas ESO

# data[].attributes.body
Para hacer un análisis de mi trayectoria escolar voy ha empezar por mi etapa en primaria. De esta etapa solo recuerdo momentos buenos. En la etapa de secundaria la carga de trabajo incremento mucho por lo que tuve que hacer un cambio en la manera de organizarme. En esta etapa muchos compañeros de clase entraban en disputas y esto podía afectar al resto de la clase en su aprendizaje. Durante el bachillerato tuve buenos profesores menos una profesora de catalán que nos pedía siempre más de nuestro potencial y nos daba mucha carga de trabajo.

Finalmente en la carrera universitaria tuve buenos profesores aunque en el segundo curso se me complico un poco ya que en una asignatura tenía un profesor que no ayudaba al aprendizaje, pero en general fue positivo.

Recientemente he empezado el máster de profesorado con mucha ilusión para conseguir mi objetivo de ser profesora.

Reflexión: haciendo esta actividad me he dado cuenta de que hay profesores de los que siempre te vas a acordar. Aunque no sea una tarea fácil, como futura profesora me gustaría ayudar a mis alumnos para que consiguieran sus objetivos.

# data[].attributes.body
Momentos positivos: Amigos, Excursiones/ Viajes de estudio, Buenos profesores capaces de enseñar genial una asignatura que no me interesaba en exceso ( 2º Batx), Aprender a resolver problemas de matemáticas/Física como si fuesen un juego.

Momentos negativos: Gran parte del tiempo era aburridisimo, Falta de confianza de algunos profesores en la capacidad de algunos alumnos

# data[].attributes.body
En esta imagen se resume mi recuerdo del paso por el colegio, des de la educación infantil hasta bachiller. Imagino que en infantil pasaba buenos momentos, aunque en casa, siempre me recuerdan que la profesora que tenía le decía a mi madre que nunca llegaría lejos. No sé en qué se basaba realmente, ¿sería porque no había pisado la guardería, y quizás lo que hacían me costaba más? No todo el mundo es igual, y cada uno necesita su tiempo. Cerrada esta etapa, empezó la educación primaria, cuyo recuerdo es feliz, aunque dedicaba mucho tiempo al aprendizaje,..., y debido al trabajo, sacaba buenos resultados. En la ESO seguían las buenas notas, destacaba en clase, aunque era contraproducente, porque por parte de "mis compañeros" recibía burlas, motes, etc... Me sentaban siempre al lado del que podía necesitar ayuda, aunque su comportamiento conmigo no fuera el adecuado, y sin remediarlo. En esa edad, todos tenemos la ilusión de ir al viaje de estudios, yo, no fui, no me sentía a gusto con el grupo que tenía, ni tampoco me sentía apoyada con según que profesores. Sin embargo, al cambiar de colegio, pasar al instituto, académicamente todo igual, pero la relación con los nuevos compañeros fue mucho mejor. Apareció "Maravilla" la profesora de química, y me transmitió pasión por lo que estaba enseñando, ese es el motivo por el que creo que a día de hoy ha sido mi recorrido.

# data[].attributes.body
Experiencias Positivas:
- Aprender en general, y especialmente Matemáticas y Física
- Conocer amigos
- Tener buenos profesores
- Vivir al lado del colegio
- Las fiestas de Navidad y Fin de Curso
- La obra de teatro para el Viaje de Estudios

Experiencias negativas:
- El primer día en Infantil, en "parvulitos", llorando y dando vueltas en la entrada de la clase
- La tensión por los capones de D. Gregorio
- La tensión por los cabreos del Sr. Bonet
- Escribir un ensayo romántico y que la profesora de Lengua lo calificara de "cursi"
- No ir de viaje de estudios

Motivación para ser profesor:
- Me gusta la enseñanza y he dado con satisfacción durante más de 10 años clases particulares
- Salida profesional al estar parado

# data[].attributes.body
Durant la meva etapa educativa hi ha hagut diversos moments que m’han marcat molt a nivell personal:

A l’escola, la majoria dels records són positius, ja que vaig tenir sempre molt bona relació amb els mestres i alumnes. Era una escola petita, de poble, on tots ens coneixíem.

A l’institut vaig tenir experiències negatives i positives relatives a la relació amb els professors i personal docent. Jo tenia un caràcter molt fort i dominant, i això no agradava a tots els professors. Alguns varen saber com tractar amb jo i d’altres no. Per exemple, a primer d’ESO vaig tenir un professor d’anglès que ben aviat em va encasellar amb el grup d’alumnes descarrilats ( degut a les companyies i al caràcter rebel que tenia) i des de l’inici em va fer de menys. No podia suportar que tingues un bon currículum i sempre aprovés els exàmens amb nota, però no prestes atenció a les classes. Per aquest fet, em tractava pitjor que els alumnes que no s’esforçaven gens.

No record altres professors en concret que em tractessin particularment malament, però no tenia gaire bona relació amb la majoria, ja que no prestava atenció i m’ajuntava amb altres alumnes rebels. Tot i així sempre vaig treure molt bones notes.

A tercer d’ESO vaig començar a faltar a classe (anàvem a voltar amb altres alumnes) i el meu tutor (que sempre va veure molt de potencial en jo) va parlar amb els meus pares perquè pensava que s’havia de fer alguna cosa, no podia consentir que jo deixes els estudis i era el camí que havia començat a agafar.

Després de meditar-ho els meus pares, per tal d’intentar evitar que seguis faltant a classe i deixes els estudis, cosa que el meu germà gran ja havia fet, varen decidir canviar-me d’institut.

Allà vaig conèixer molta gent nova i em vaig trobar amb una realitat totalment diferent, era un col·legi de frares i hi havia una serietat i respecte que em va suposar un gran canvi i esforç.

El meu caràcter fort i rebel va suposar enfrontament amb molts professors, de primeres, però el que record, sobretot, és el suport d’uns quants que varen veure en mi que era una bona al·lota, com a persona, amb un caràcter fort i desafiant. Hem varen ajudar molt i varen treure el millor de jo. Varen aconseguir que estimes les assignatures que ells m’ensenyaven i vaig decidir estudiar el Batxiller. Allà em vaig centrar molt més i vaig deixar de ser tan rebel.

Finalment, vaig decidir estudiar Economia ja que la professora va ser tot un referent per jo, tant a nivell personal com professional.

# data[].attributes.body
Al llarg de la meva escolarització vaig tenir diversos professors/es que em varen aportar experiències molt canviants. La que més em va marcar va ser als 10-11 anys quan vaig passar per diverses experiències personals que varen fer que madurés més aviat que els meus companys i companyes de classe.
Va ser llavors quan vaig descobrir quins eren, per a mi, els professors bons i "no tan bons" i els que realment tenien una vocació i aproximació cap als seus alumnes i els que no.

A partir de secundària les experiències van ser diverses i en l’àmbit acadèmic em vaig sentir molt recolzada però no tan entesa en l’àmbit emocional.

L'etapa que més em va marcar en l’àmbit acadèmic va ser la del batxillerat. Vaig tenir una professora de química (també va ser la tutora) que em va aporta molt en l’àmbit acadèmic i encara més en l'àmbit emocional. Va saber fer-me veure que la química podia ser la meva gran passió!

Més endavant, al llarg de la carrera vaig tenir un tutor i professor de química orgànica que em va ensenyar la passió per formar nous científics.

El procés que he experimentat el darrer any com a professora, tot i que no em pensava mai arribar a fer aquesta professió, em va omplir tant que em va enganxar, per això estic al màster!

# data[].attributes.body
Momentos positivos:
+ Compañerismo
+ El profesor que me descubrió las matemáticas
+ Los debates de historia contemporánea
+ El profesor que me enseñó Geografia Humana
+ Aplicar cálculos físicos/matemáticos a cuestiones del día a día (por ejemplo, por que necesitamos la fuerza de rozamiento.

Momentos negativos:
- Clases aburridas
- La profesora que no me explicó Filosofía.
- El estrés del curso previo a selectividad (y cierta competitividad entre compañeros).
- Las instalaciones del colegio.

# data[].attributes.body
Experiències positives: Alguns professors molt bons i que generaven interés entre l'alumnat (desafortunadament no molts). Descobrir que el que volia estudiar en un futur era Economia.

Experiències negatives: Frustració amb alguns resultats acadèmics negatius.
Frustració/desmotivat/

# data[].attributes.body
La meva primera etapa va ser molt bona, vaig estudiar en un col·legi de barri humil molt integrador i amb professors molt implicats amb l'alumnat. Normalment ens col·locaven alfabèticament a l'aula. Jo m'asseia entre un noi i una noia d'ètnia gitana que, curiosament, eren cosins. Recordo anècdotes divertides. Va ser una etapa molt positiva, però el nostre nivell d’estudi era bastant més baix que altres escoles públiques del barri o les concertades. A pesar de que a mi m’agradava molt la meva escola i els meus companys, altres amigues i les meves cosines anaven a classe a un centre privat i per aquella època no entenia perquè jo havia d’anar a una escola diferent.  Les coses que més m’agradaven era que els nins anàvem tots sols a l’escola de ben petits amb els germans un poc més majors i sempre amb altres nins veïnats o veïnats d’amigues. Per una altra banda, era com a màgic estar en un entorn envoltat de camps d'ametllers amb vaques pasturant. També recordo que les classes d'educació física las fèiem a Son Moix. Ens anàvem caminant per un camí darrera l’escola. Avui en dia aquest camp i el camí s’han convertit en una autopista.

En la meva etapa de BUP i COU, institut públic del mateix barri, just al costat de la meva escola va ser just el contrari. Un col·legi amb professors docents impartidors de matèria sense cap atenció a la diversitat de necessitats. Passotes amb l'alumnat. Els alumes que veníem d’estudiar de la escola del devora portàvem un nivell bastant més baix que la resta i teníem moltes més dificultats a les aules que la resta d’alumnes. En el meu cas, una dislèxia no detectada. A tercer de BUB a un parell d’alumnes que havíem triat fer recorregut de ciències mixtes ens varen obligar a fer lletres pures donat que no havia suficient espai i la classe de lletres era pràcticament buida. En aquells moments per a mi va ser un trauma perquè em varen separar del meu grup d’amigues i amb la gent de la meva classe no vaig arribar a connectar. Em recordo molt poc dels professors del centre, a excepció d’una professora de Mates que a ningú agradava, era bastant dura, però a mi si perquè explicava molt bé les matemàtiques. Els professors de les assignatures de lletres i el de filosofia, impresentables. Dins lo dolent, el que més me va agradar varen ser les classes d’Història de l’Art i la professora.

Vaig fer una FP (MICE) en un col·legi concertat i vaig tenir molt bona experiència i vaig fer molt bones amigues. També tinc molt bon record de les classes de Geografia i Història de l’Art. La professora era boníssima i el que més record és l’exposició que vàrem fer a final de curs. Jo la vaig fer sobre Marroc, i abans com que no hi havia ni TICs ni  ordinadors per presentar un PWP, vaig portar mig basar d’uns coneguts del barri, dàtils i vestits de la dansa del ventre inclosos.

A partir d’aquí em vaig endinsar amb 24 anys a vida laboral plena, dins el mon de l’activitat turística. Poc abans de l’any 2000 ho vaig començar a compaginar amb una diplomatura privada en Empresarials, Màrqueting Relacions Públiques. La experiència amb els professors va ser boníssima, amb alguna excepció. A les classes només hi havia més o manco unes 15 persones, vaig aprendre molt. He de reconèixer que va ser dur a causa del  gran esforç econòmic que vaig haver de fer perquè la major part del meu salari s’anava a pagar-me les classes i a pagar l’hipoteca del meu pis. Curiosament, les persones que els pares els pagaven els estudis tenien tendència a despreocupar-se més de les classes que els que havien de treballar per a pagar-se els estudis, malgrat les hores diàries que dedicaven a l'activitat laboral.

Uns 15 anys més tard, vaig començar a estudiar a la UIB on he viscut situacions molt diferents, tant bones com dolentes, però no en excés. Encara que en línies generals m'he sentit molt exclosa, donat que amb 44 anys em vaig posar a fer un doble grau d’ADE i Turisme i estava envoltada de gent 25 anys més jove que jo. Finalment, vaig canviar de grup estudiant les dues carreres per separat amb grups més heterogenis dels que he anant aprenent molt, tant de professors com d’alumnes. Per a mi, el més complicat ha estat actualitzar-me en TIC donat que a la meva època d’estudiant no existien. També a parlar en públic en anglès donat que a la meva època dels idiomes s’estudiava la gramàtica i poc més, el nivell era molt precari.  Tinc records molt bons de professors que m’han encoratjat a continuar en situacions complicades familiars i en especial una professora que entenia molt bé la meva dificultat per la dislèxia i sempre se preocupava de tenir un examen adaptat amb lletra més grossa, paràgrafs més separats, fulls d’una cara, etc.  Després de l’examen em demanava l’opinió en quant al format de l’examen que, quant a contingut, era el mateix que la resta de la classe.

De tot aquest recorregut puc extreure quines són les coses que s’han fet malament a l’ensenyament des del meu punt de vista i que no fer si algun dia puc tenir la oportunitat d’ensenyar. Em quedo amb les coses positives i, sobretot, partir de que cada centre serà molt diferent, alguns estaran millor dotats de recursos que altres i tindran maneres d’ensenyar diferents; el mateix que els alumnes que provindran de famílies amb recursos diferents, posseiran un millor o pitjor nivell i alguns tindran especials necessitats. De la meva pròpia experiència puc extreure quines podrien ser les eines i accions més adequades per aplicar als meus futurs alumnes.