# data[].attributes.body
Opera literara Baltagul de Mihail Sadoveanu a fost

publicatã in perioada interbelicã (1930) si este o

capodoperã a prozei românesti, Îndeosebi pentru

concizia, dinamismul si armonia compozitiei.

Ca specie literara, Baltagul este un roman, adica o

specie a genului epic în proza, cu actiune mai

complicata si de mai mare întindere decat a celorlalte

specii epice, desfasurata, de regula, pe mai multe

planuri, cu personaje numeroase, cu caractere

complexe, evidentiate treptat, pe masura ce se

desfasoara actiunea. Romanul ofera o imagine ampla si

profunda asupra vietii, cu o varietate de tipuri umane si

cu puternice conflicte sociale, morale si psihologice.

Fiind o opera epica, Baltagul are narator, actiune si

personaje, prin intermediul carora autorul isi exprima in

mod indirect propriile sale sentimente. Modul de

expunere predominant este naratiunea \mbinata cu

descrierea, cu dialogul si cu monologul interior.

Constructia epica este bazatã pe naratiunea obiectiva

in care comportamentul, sentimentele si gandurile

eroinei sunt prezentate din perspectiva unui povestitor

omniscient. Omniscienta este un tip de perspectiva

narativa in care naratorul are o perceptie ilimitata. El

cunoaste totul despre lumea pe care o prezinta, dar si

despre framantarile interioare ale personajelor acestei

lumi.

# data[].attributes.body
Sursa principală de inspirație a romancierului a fost balada populară „Miorița” din care a preluat simbolul, structura epică, conflictul între cei trei ciobani și perseverența femeii care pornește în căutarea ciobanului ucis. Autorul s-a inspirat și din alte două balade populare culese de Vasile Alecsandri pe la mijlocul secolului al XIX-lea: „Șalga” - din care a preluat exemplul unei curajoase ciobănițe ce pornește în căutarea unei cete de hoți și se răzbună într-un mod năpraznic pe cei care au prădat-o - și „Dolca” - de unde a preluat legătura dintre om și animalul credincios.[5]

Baltagul este considerat o monografie a satului tradițional românesc deoarece prezintă aspecte ale firii omului de la sat, tradițiile și obiceiurile românești: la botez, nuntă și înmormântare. Datele din roman sunt un prilej pentru autor de a zugrăvi atmosfera epocii și tradițiile populare românești.

Romanul a fost ecranizat într-un film omonim, regizat de Mircea Mureșan după un scenariu propriu.[6] Premiera oficială a filmului a avut loc în octombrie 1969.[7]

# data[].attributes.body
Baltagul este un roman social scris de Mihail Sadoveanu și publicat pentru prima oară în volum în noiembrie 1930 de către Editura Cartea Românească din București. Romanul prezintă călătoria Vitoriei Lipan pe urmele soțului ei, oierul Nechifor Lipan, pentru a afla ce s-a întâmplat cu acesta și pentru a-i pedepsi după o lege nescrisă pe cei doi tovarăși ce l-au ucis și jefuit.

# data[].attributes.body
Nechifor Lipan — oier bogat din Tarcău. S-a îmbolnăvit de hidropizie la vârsta de patru ani, fiindu-i schimbat numele din Gheorghiță în Nechifor ca parte a unui ritual vrăjitoresc.[9] Provine dintr-o familie de oieri[10] și este proprietar al mai multor turme de oi.

Vitoria Lipan — soția lui Nechifor Lipan. A născut șapte copii, din care cinci au murit de pojar sau de difterie, rămânând în viață numai doi.[11] Este aprigă și îndârjită.

Gheorghiță Lipan — fiul lui Nechifor și al Vitoriei, ce poartă numele adevărat al tatălui său.

Minodora Lipan — fiica lui Nechifor și a Vitoriei. Este îndrăgostită de Ghiță C. Topor (feciorul dascălului Andrei ce-și făcea serviciul militar la Piatra Neamț). Este trimisă la mănăstirea Văratec pe perioada căutărilor lui Nechifor Lipan.

părintele Daniil (Dănilă) Milieș — preotul din satul Tarcău. Este căsătorit cu preoteasa Aglaia și are șase copii. El tălmăcește sătenilor scrisorile și documentele oficiale și le scrie jalbe și scrisori.

baba Maranda — vrăjitoarea satului Tarcău. Locuiește la marginea satului, lângă cimitir.

Iordan — crâșmarul din satul Tarcău

Mitrea — argatul familiei Lipan. Autorul îl descrie ca fiind un „om fără vârstă, scund și cu ochii șterși”,[12] iar Vitoria îl consideră nepriceput și leneș.

moș Alexa — bătrânul baci al turmelor de oi ale lui Nechifor Lipan. Se află cu oile la pășunat în bălțile Jijiei și Prului.

arhimandritul Visarion — starețul mănăstirii Bistrița

David — negustor evreu, prieten cu Nechifor Lipan. Ține dugheană, crâșmă și han la Călugăreni; el cumpără brânză și piei de miel de la Vitoria și apoi o însoțește o perioadă de drum.

Donea — hangiul de la Bicaz

Anastase Balmez — subprefect al județului Neamț

Spiru Gheorghiu și Iancu Neculau — organizatori de jocuri de noroc ilegale, originari din Galați. Au fost prinși la Farcașa.

moș Pricop — fierar și potcovar din Farcașa, căsătorit cu baba Dochia. Îi invită la masă pe Vitoria și pe Gheorghiță.

Dumitru Macovei și Toma — hangiii de la Șaru Dornei și Sabasa la care se oprește Vitoria pentru a afla pe unde a călătorit Nechifor

Iorgu Vasiliu — hangiul de la Suha

Maria — soția lui Iorgu Vasiliu

Calistrat Bogza — muntean mare și cu buză de iepure din satul Doi Meri, ucigașul lui Nechifor Lipan

Ilie Cuțui — muntean mititel și negricios din Doi Meri, complice la uciderea lui Nechifor Lipan

Ileana — soția lui Calistrat Bogza

Gafița — soția lui Ilie Cuțui

# data[].attributes.body
CARACTERIZAREA VITORIEI LIPAN  Romanul “Baltagul” de Mihail Sadoveanu ramane o scriere memorabila si  prin personajele sale. Printre acestea se numara si Vitoria Lipan, Nechifor Lipan si Gheorghita, feciorul lor. Dintre toate personajele se impune foarte  puternic figura Vitoriei, care se individualizeaza printr-o serie de trasaturi distincte. Vitoria Lipan este personajul principal, individual, pozitiv, complex si dinamic. Este o femeie simpla, de la tara. Sotul ei a plecat dupa niste oi la Dorna si nu s-a mai intors. Femeia simte o stare de neliniste, nevoia de actiona si de a pleca in cautarea sotului ei. Inainte de plecarea lui Nechifor, ea ducea o existenta obisnuita, care era legata de satul si de familia ei. Dar, odata cu disparitia lui Lipan, trece la o noua stare, se desprinde de lumea ei si inceteaza sa fie ceea ce fusese inainte.Ea cauta adevarul si, pentru ca viata sa poata merge mai departe, acest adevar trebuie cunoscut de toata lumea iar statutul ei trebuie sa fie unul cert. Insusirile Vitoriei Lipan sunt redate atat in mod direct de catre narator sau alte personaje, cat si indirect prin fapte, felul de a gandi, de a actiona, prin limbaj si prin nume. Vitoria Lipan este caracterizata direct de catre narator printr-o serie de epitete. Este facut un portret fizic in care se insista asupra ochilor, o oglinda a sufletului. Acestia tradeaza o fire meditativa dar si tinerete sufleteasca : « …ochii ei caprui in care parca se rasfrange lumina castanie.. » ; « …acei ochi aprigi si inca tineri cautau zari necunoscute… » Ea este caracterizata direct si de catre alte personaje. Desi este o femeie simpla, ce nu a iesit niciodata din satul ei, prezenta ei impune respect pentru ca ii uimeste pe cei din jur cu insusirile sale deosebite, indiferent ca sunt  persoane straine sau fac parte din familie : « Mama asta trebuie sa fie fermecatoare ; cunoaste gandul omului ». Calistrat Bogza este uimit de exactitatea cu care Vitoria a reconstituit faptele si de aceea in momentul mortii isi recunoaste vina. Vitoria este de asemenea caracterizata in mod indirect prin faptele sale. Ea are o extraordinara capacitate de a iubi. In calitate de mama, ea indruma pasii nesiguri ai fiului sau. Femeia intuieste ce se intampla in sufletul lui Gheorghita. Vitoria este ocrotitoare si calda cu el : « Vitoria il primi cu mare bucurie si il saruta pe amandoi obrajii » Vitoria Lipan are o atitudine ferma fata de fiica sa Minodora pe care vrea sa o creasca in respect fata de traditie : « iti arat eu tie coc valt si bluza ». Ea vegheaza foarte atent la destinul fetei si nu-i ingaduie sa se abata de la legiileimpuse de ea. O ocroteste si o tine departe de greutatile vietii (o pune la adapost intr-o manastire) Femeia isi iubeste sotul ca in tinerete dar ascunde totul cu grija si delicatete : « Abia acum intelege ca dragostea ei s-a pastrat ca in tinereta… ». Este in stare de orice sacrificu pentru persoana iubita : “Daca ela intrat pe celalalt taram, oi intra si eu dupa dansul” Vitoria este foarte ordonata, meticuloasa, harnica, gospodina si exacta in ceea ce face. Inainte de a pleca in cautarea lui Nechifor, ea « oranduieste » totul cu mare exactitate fara a scapa niciun amanunt : vinde produse pentru aface bani, aranjeaza gospodaria si o lasa pe mana unui om de incredere, isi duce fata la manastire. De asemenea ii confectioneaza lui Gheorghita un  baltag pe care il sfinteste, fiind constienta de pericolele ce s-ar putea ivi pe drum. Vitoria este foarte credincioasa si respecta obiceiurile stramosesti. Inainte de a hotari sa plece posteste 12 vineri, se consulta cu preotul si merge la manastirea Bistrita. In drumul ei spre Dorna intalneste un botez si o nunta si de fiecare data respecta traditia si inchina cu cei care sarbatoresc, chiard aca sufleteste este abatuta. Vitoria infaptuieste toate ritualurile care tin de slujba de inmormantare, fiind convinsa ca numai asa sotul sau isi va gasi linistea vesnica. Desi nu are carte, Vitoria este foarte inteligenta. Isi da seama ca singurul ei sprijin, Gheorghita, este insuficient de matur pentru o asemenea incercare. Cu toate acestea, ea reuseste sa-l convinga de necesitatea plecarii la drum aducandu-i cele mai potrivite argumente : « Jucariile au stat. De acu sa te arati barbat, eu nu am alt sprijin si am nevoie de bratul tau. » Felul de a vorbi, mod de caracterizare indirect, este intelept, inteligent si atunci cand este cazul plin de ironie : « Cine spune multe stie putine ». Vitoria este de asemenea tenace si cu o vointa de neinfrant. Ea are incredere doar in ceea ce stie si simte ea. Nu se lasa influentata de nimeni, nici macar de preot sau vrajitoare. Femeia nu se lasa descurajata de greutatile intampinate pe drum si de faptul ca este obligata sa cerceteze intr-un spatiu strain. Numele personajului, Vitoria, este un cuvant simbolic, care trimite cu gandul la victorie, reusita. Intreaga ei actiune este o victorie a dreptatii si a adevarului. Vitoria intruchipeaza omul simplu aflat intr-o situatie existentiala dramatica, a carui viata este ghidata de dorinta de adevar. Ea este munteanca, sotia fidela si mama, care, nedesmintindu-si numele, biruieste.

# data[].attributes.body
Plecat la Dorna în preajma sărbătorii Sfântului Dumitru (26 octombrie) pentru a cumpăra niște oi de la niște ciobani de pe Rarău, Nechifor Lipan nu se mai întoarce la casa lui de pe măgura Tarcăului și nu mai dă niciun semn de viață.Soția sa, Vitoria, începe să se neliniștească deoarece oierul nu lipsise niciodată de acasă, în ultimii douăzeci de ani, o perioadă mai mare de douăzeci de zile. El nu se dusese nici la popasul de iarnă al turmelor de oi din satul Cristești (din apropiere de Iași) aflat pe balta Jijiei, unde urma să plătească taxele de pășunat, nutrețul animalelor și simbriile ciobanilor și de unde trebuia apoi să se întoarcă acasă cu fiul său, Gheorghiță. Perioada de întârziere depășește o lună, iar Vitoria visează într-o noapte că Nechifor traversa călare, spre asfințit, o întindere de apă și începe să bănuiască că acesta a murit. După ce se sfătuiește cu părintele Dănilă și cu baba Maranda, Vitoria decide să se roage Maicii Domnului și să țină post negru douăsprezece vineri la rând, sperând că Nechifor se va întoarce până atunci. După ce Gheorghiță se întoarce acasă în preajma sărbătorilor de iarnă, Vitoria pleacă la mănăstirea Bistrița pentru a se ruga la icoana făcătoare de minuni a Sfintei Ana și a cere un sfat duhovnicesc, apoi se deplasează la Piatra Neamț pentru a anunța stăpânirea de dispariția soțului ei. Prefectul județului afirmă că este posibil ca Nechifor Lipan să fi fost prădat de bani și ucis, confirmând temerile Vitoriei. Femeia se hotărăște să plece în căutarea soțului dispărut la terminarea celor douăsprezece săptămâni de post negru, împreună cu Gheorghiță, luând cu ei un baltag pentru a se apăra de răufăcători.[8]

După ce-și vinde restul de marfă negustorului evreu David, Vitoria pornește în zorii zilei de 10 martie, împreună cu Gheorghiță, pe drumul parcurs de Nechifor Lipan până la Dorna. Ei urmează cursul Bistriței, trecând prin Bicaz, Călugăreni (unde se despart de David), Farcașa, Borca, Broșteni și Crucea și întrebând peste tot dacă oierul dispărut a trecut pe acolo. În cele din urmă, Vitoria ajunge la Vatra Dornei, unde află din registrele de vânzări că Nechifor cumpărase 300 de oi, învoindu-se apoi să vândă 100 de oi către doi gospodari munteni necunoscuți. Turmele de oi au fost trimise pe valea pârâului Neagra Șarului către popasul de iarnă de la Ștefănești (de la apa Prutului), iar cei trei tovarăși au pornit pe urmele lor.

Vitoria și Gheorghiță pornesc pe valea Negrei pe urmele turmelor de oi, trecând prin Șaru Dornei, Păltiniș, Dârmoxa, Broșteni, Borca și Sabasa și traversând apoi Pasul Stânișoara (pe Drumul Talienilor) până în Suha (localitate înglobată astăzi în satul Mălini). Ajunsă la Suha, Vitoria află de la crâșmarul Iorgu Vasiliu și de la soția lui, Maria, că au trecut acolo prin toamnă numai doi oieri și nu trei. Cei doi oieri, Calistrat Bogza și Ilie Cuțui, locuiau în valea Doi Meri și păreau că s-au îmbogățit brusc în ultima vreme, iar nevestele lor deveniseră fudule și începuseră să facă risipă. Chemați la primărie și întrebați, Bogza și Cuțui afirmă că au cumpărat toate oile lui Lipan și s-au despărțit de acesta la Crucea Talienilor, Nechifor întorcându-se înspre casa lui. După ce se sfătuiește cu Vitoria, crâșmărița Maria lansează un zvon în Suha că vânzarea oilor către cei doi gospodari este discutabilă, deoarece s-ar fi făcut fără martori și fără semnarea vreunui document doveditor.

Ageră la minte, Vitoria trage concluzia că uciderea lui Nechifor Lipan a avut loc între Suha și Sabasa și traversează înapoi Pasul Stânișoara. Ea îl găsește în curtea unui gospodar din Sabasa pe Lupu, câinele credincios al soțului ei. Animalul le semnalează râpa unde zăceau osemintele lui Nechifor Lipan, alături de cele ale calului său. Craniul mortului era spart de o lovitură de baltag, dovedind că moartea oierului fusese una violentă. Chemate la fața locului, autoritățile îi cercetează pe Bogza și pe Cuțui, care continuă să susțină că ei se despărțiseră de Lipan după ce-i plătiseră toți banii.

Vitoria organizează un praznic mare la Sabasa cu ocazia înmormântării oaselor lui Lipan, invitându-i pe subprefect și pe cei doi gospodari din Suha. Femeia îl acuză pe Calistrat Bogza că i-ar fi lovit soțul pe la spate cu baltagul pentru a-i lua oile, în timp ce Cuțui stătea de pază ca să nu fie surprinși de vreun drumeț. Furios, gospodarul îi dă pe toți la o parte și iese din casă, unde îl atacă pe Gheorghiță. Flăcăul se apără și-l lovește pe Bogza în frunte cu muchea baltagului, iar câinele Lupu îl mușcă de gât pe ucigaș. Ilie Cuțui se predă și confirmă acuzațiile femeii, în timp ce Bogza, grav rănit de mușcătura câinelui, își recunoaște vina și cere să fie iertat.

# data[].attributes.body
Baltagul este considerat o monografie a satului tradițional românesc deoarece prezintă aspecte ale firii omului de la sat, tradițiile și obiceiurile românești: la botez, nuntă și înmormântare. Datele din roman sunt un prilej pentru autor de a zugrăvi atmosfera epocii și tradițiile populare românești.