# data[].attributes.body
— університет у місті Харків. З 2009 до 2014 року мав статус автономного дослідницького університету. Заснований 17 листопада 1804 року з ініціативи видатного просвітника Василя Каразіна за кошти місцевої громади, а урочисто відкритий 29 січня (17) 1805 року.

# data[].attributes.attachment_link.description
Проекти офіційних символів і знаків, зазначених у пунктах 4 і 5, до їх офіційного затвердження, розглядаються як твори образотворчого мистецтва, права на які охороняються відповідно до закону.

# data[].attributes.headline
За час свого існуван

# data[].attributes.body
За час свого існування Харківський університет декілька разів змінював офіційну назву. Заклад було засновано під назвою Імператорського Харківського університету, яку він зберігав до 1917 року. За радянських часів університет носив назви: Вільна академія теоретичних знань (1920—1921), Харківський інститут народної освіти (1921—1932), Харківський державний університет імені О. М. Горького (1932—1990-ті). Від 1999 р. університет має сучасну назву — Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна.

# data[].attributes.headline
17 січня (29 за нови

# data[].attributes.body
17 січня (29 за новим стилем) 1805 року, з ініціативи Василя Каразіна, Олександр I підписав Указ про відкриття у Харкові Імператорського університету. Його було засновано з ініціативи та на кошти місцевої громади, серед яких відзначились брати Тихоцькі — секунд-майор Ізюмського гусарського полку Яків Андрійович Тихоцький (до 1736—1800), полковник 1-го гусарського полку Павло Андрійович Тихоцький (задовго до 1763 — після 1809). Їхню ідею підтримали й зібрали потрібні кошти дворянство та міська управа. Керував збором коштів син Якова Тихоцького — провідник дворянства Куп'янського повіту Іван Якович Тихоцький (1772 — після 1820). Багато дослідників (Данилевський Г. П., Єфремов С. О., Багалій Д. І.) вказують на те, що запит на просвіту і відповідна ініціативність у громаді Харкова утворилися завдячуючи Григорію Савичу Сковороді, який жив і викладав у Харкові та навколо міста якраз наприкінці XVIII століття. Останні дні Сковорода провів у маєтку Пан-Іванівка, який належав вітчиму і матері Василя Каразіна, де Василь Назарович зустрічався з філософом. А кошти на відкриття університету були зібрані за участі близьких друзів та учнів Сковороди.

# data[].attributes.body
1. Рижський Іван Степанович (1805—1806, 1808—1811)

2. Стойкович Афанасій Іванович (1807—1808, 1811—1813)

3. Осиповський Тимофій Федорович (1813—1820)

4. Джунковський Василь Якович (1821—1826)[15]

5. Кроненберг Іван Якович (1826—1829, 1833—1836)

6. Дудрович Андрій Іванович (1829—1830)[16]

7. Єллінський Микола Іванович (1830—1833)

8. Комлишинський Василь Сергійович (1836—1837)

9. Павловський Андрій Федорович (1837—1838)

10. Куніцин Олексій Васильович (1839—1841, 1849—1850, 1852—1853)

11. Гулак-Артемовський Петро Петрович (1841—1849)

12. Палюмбецький Олександр Іванович (1850—1852, 1872—1873)

13. Фойгт Карл Карлович (1853—1859)

14. Рославський-Петровський Олександр Петрович (1859—1862)

15. Кочетов Володимир Якимович (1862—1872)

# data[].attributes.attachment_link.description
Повна роздільність ‎(602 × 823 пікселів, розмір файлу: 377 КБ, MIME-тип: image/jpeg)

# data[].attributes.headline
У Харківському у

# data[].attributes.body
У Харківському університеті викладав лауреат Нобелівської премії 1962 року з фізики Лев Ландау, навчалися біолог Ілля Мечников, лауреат премії з медицини 1908 року, а також, імовірно, Саймон Кузнець, нобелівський лауреат 1971 року з економіки (за іншими даними Кузнець навчався у Харківському комерційному інституті, сучасним спадкоємцем якого є Харківський національний економічний університет).

Видатними професорами університету до 1917 були:

філологи — І. Срезневський, П. Гулак-Артемовський, М. Лавровський, П. Лавровський, О. Потебня, П. Безсонов, Д. Овсянико-Куликовський;

психологи — П. Лейкфельд;

етнографи — А. Метлинський, М. Сумцов, О. Ветухів, сходознавці — Б. Дорн, П. Ріттер;

історики — Д. Багалій, В. Бузескул, А. Вязигін, Є. Рєдін, М. Дринов, В. Надлер, О. Деревицький;

мистецтвознавець — Ф. Шміт, літературознавці — О. Кирпичников, М. Халанський;

архітектори — Є. Васильєв, А. Тон, В. Величко;

# data[].attributes.attachment_link.title
Файл:Ilya Mechnikov nobel.jpg - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Клацніть на дату/час, щоб переглянути, як тоді виглядав файл. Дата/час Мініатюра Розмір об'єкта Користувач Коментар поточний 09:18, 10 лютого 2012 280 × 396 (69 КБ) Materialscientist {{Information |Description ={{en|1=Ilya Ilyich Mechnikov, Nobel Prize in Physiology 1908}} |Source =http://www.nobelprize.org/nobel_prizes/medicine/laureates/1908/mechnikov.html |Author =unknown |Date =c.

# data[].attributes.headline
У XIX — на початку X

# data[].attributes.body
У XIX — на початку XX ст. Харківський університет мав 4 факультети: фізико-математичний, історико-філологічний, медичний і юридичний. 1839 р. при ньому створено ветеринарну школу, яка згодом (1851) стала самостійним інститутом. Університет мав у своєму складі також лабораторії, клініки, астрономічну обсерваторію, ботанічний сад, бібліотеку. 1811 р. при ньому було засновано Філотехнічне товариство, а у другій половині XIX ст. — Харківське математичне товариство, Харківське історико-філологічне товариство, Харківське медичне товариство, товариства дослідників природи, фізичне, хімічне, юридичне та ін. З ініціативи діячів університету з'явилися перші періодичні видання на Слобожанщині: «Харьковскій Еженедельникъ» (1812), «Украинскій Вестникъ» (1816—1819), «Харьковскія Известія» (1817—1823), «Украинскій Журналъ» (1824—1825) та ін. У перший період свого існування (1805—1835) університет здійснював вплив на організацію шкільництва на Слобожанщині. З 1874 р. університет видає «Учені записки». У 1831 році при Харківському імператорському університеті була відкрита та освячена Свято-Антоніївська церква.