# data[].attributes.headline
Придумай слоган до купюри зі Сковородою

# data[].attributes.subject
Придумай слоган до купюри зі Сковородою

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сковородинівка знаменита тим, що тут деякий час жив і творив відомий мислитель Григорій Сковорода. Він тут помер і заповідав себе поховати. Могилу трохи перенесли, а в будинку, де він жив, зробили музей...
Село знаходиться у Золочівському районі Харківської області України, оточене невеликими лісовими масивами. Воно лежить на березі безіменної річечки, яка через 1,5 км впадає в річку Кадниця. Відстань до Харкова - біля 50 км.

У селі Сковородинівка розташований один із найвідоміших музеїв Харківської області - музей Григорія Сковороди, який має статус національного.

Музей оточений старовинним парком і садом (площа 18,2 га). Тут розташовані будинок поміщиків Ковалівських, де жив і помер Григорій Сковорода, його улюблені місця (700-річний дуб, криниця), могила філософа, пам'ятник йому, поміщицькі господарчі споруди (контора управляючого та амбар), братська могила радянських воїнів, мальовничий ставок.

У приміщенні контори нині знаходиться адміністрація музею та сільський клуб. Підвальна частина будинку є залишком старого дому Ковалівських. Галявина між конторою, амбаром та братською могилою є місцем фольклорних фестивалів та інших культурно-мистецьких заходів, які проводяться також на майданчику перед музеєм.

Історія села

Село вперше згадується 1732 року як хутір, що належав вільшанському сотникові Івану Ковалівському та його брату Якову, деркачівському сотнику. Хутір мав 161 душу підданих. У XVIII - на початку ХХ ст. село називалося Пан-Іванівка на честь свого засновника - Івана Ковалівського.

У 1790 та 1794 в селі перебував видатний український філософ і поет Григорій Сковорода.

У листі до М. Ковалинського від 26 вересня 1790 року філософ писав: "Ныне скитаюся у моего Андрея Івановича Ковалевського. Имам моему монашеству полное упокоеніе, лучше Бурлука. Земелька его есть нагорная. Лѣсами, садами, холмами, источниками распещренна. На таком мѣстѣ я родился возлѣ Лубен. ... ничего мнѣ не нужно, как спокойна келія, да наслаждаюся моею невѣстою... Бібліе!"

Сковорода гостював у Андрія Ковалівського і в квітні 1794 року, звідки вирушив до М. Ковалинського у Хотетовім на Білгородщині. У "Житті Григорія Сковороди" М. Ковалинський пише: "1794 года, августа 26 числа, отправился он в путь из Хотетова села в краину. ... В концѣ пути своего почувствовал он побужденіе ѣхать в то же мѣсто откуда поѣхал к другу. ...Слобода Ивановка помѣщика Ковалевскаго было то мѣстопребываніе, гдѣ нѣсколько времени жил он прежде и куда прибыл скончать теченіе свое. ...Перед кончиною завѣщал предать его погребенію на возвышенном мѣстѣ близ рощи и гумна и слѣдующую здѣланную им себѣ надпись написать: "Міръ ловилъ меня, но не поймалъ".

Тут Григорій Сковорода і помер 9 листопада 1794 р. і був похований на узвишші. У 1814 р. прах мислителя перенесли з дідичних земель на церковні, за глибокий яр, де могила Сковороди зберігається й нині.

У 1795 сюди переселено кріпаків з інших місць і споруджено церкву Спаса-Преображення. Хутір перетворився на село. У XIX столітті ним володіли пани Ковалівські, Кузіни, Жилинський, Крейнер. На початку XX століття тут стояла гуральня та цегельня.

Село постраждало внаслідок геноциду українського народу, вчиненого урядом СССР у 1932-1933 роках, кількість установлених жертв у Великій Рогозянці, Гуринівці та Сковородинівці - 48 людей.

Під час Другої світової війни село у 1941-1943 було під німцями. Окупанти вбили 6 жителів, забрали в неволю 95 людей, пошкодили низку історичних пам'яток. У серпні 1943 село зайняли радянські війська. У боях за село загинуло 94 бійці.

Цікавинки музею

Музей було відкрито у 1922 році. В "Національному літературно-меморіальному музеї Г. С. Сковороди" експонуються книги, картини, предмети українського побуту, які яскраво передають дух того часу. Але головне місце посідає експозиція, присвячена саме життю Григорія Савича, його поетичній і педагогічній спадщині.

Світлий одноповерховий будинок, побудований в класичному стилі, стоїть на невеликому пагорбі. Одна з його кімнат - меморіальна. Тут відтворено обстановку, що оточувала Г. С. Сковороду в останні роки його життя: старовинне бюро, на якому лежать рукописи, книги, гусяче пір'я; ліжко, укрита домотканим рядном; скриню; на стіні - селянська свитка.

Три зали музею знайомлять відвідувачів з життям і творчістю видатного філософа і поета, з оточувала його атмосферою. Серед експонатів - діорама с. Чорнухи на Полтавщині, де народився Г. С. Сковорода, фотографії та малюнки місць, пов'язаних з його життям, портрети друзів і сучасників. Книги, одяг, предмети побуту ХVIII ст. дозволяють відчути колорит епохи. Є й унікальні експонати - годинник з дарчим написом Сковороди і скрипка, на якій він грав.

Поруч із музеєм знаходиться могила великого українця. Як й заповідав філософ, на місці його поховання не встановлювали хреста - тільки камінь із написом: "Світ ловив мене, але не спіймав".

За переказами, Сковорода викопав собі могилу сам. За день до смерті він повідомив усім, що помре, переодягнувся в білий одяг, а на ранок відійшов у інший світ. Але на цьому містика не закінчується. У XIX столітті садибу Ковалевських придбала досить заможна поміщиця Кузіна. Кажуть, щоночі їй став ввижатись старець у білому одязі. Злякавшись, поміщиця веліла перенести могилу Сковороди подалі, за яр.

Від музею вниз до ставка веде вимощена каменем стежка. Пройшовши по ній кілька метрів, можна побачити клумбу, від якої символічно розходяться на всі боки сім липових алей.

Одна з доріжок приведе вас до дуба, під яким полюбляв працювати Сковорода. Співробітники музею кажуть, що в дуплі містився письмовий столик, стілець. І там могли спокійно сидіти і спілкуватися дві людини. Зараз дерево вже мертве, біля нього знаходиться барельєф філософа. Поруч з цим 700-річним дубом росте дуб-син, посаджений Григорієм Савичем.

Влаштувати пікнік і перекусити після прогулянки можна на мальовничому ставку, який в народі називається Панські штани. Він утворений двома струмками, що стікають по балках. Ставок знаходиться прямо за парком музею.

Тут же, неподалік біля с. Бабаї, розташований гідрологічний пам'ятник природи місцевого значення, відомий як " Холодна сковородинівська криниця ". Згідно з легендою, мандрівний філософ сам розкопав це джерело. У 1960 р поруч з джерелом в Бабаях була встановлена меморіальна дошка, яка вказує, що джерело є пам'яткою історії та культури.

Пам'ятки Сковородинівки

Національний літературно-меморіальний музей Г.С.Сковороди, міститься в будинку дідича А. І. Ковалівського (XVIII ст., розширено на початку XX ст.) - пам'ятка архітектури. До 1972 року в будинку, де проживав і де помер Сковорода, була школа. Потім там засновано музей, що з 2008 року має статус національного.

Могила Григорія Сковороди - пам'ятка історії та монументального мистецтва (національний пам'ятник історії з 1965 року)

Парк XVIII ст. з липовими алеями - пам'ятка садово-паркового мистецтва, висаджено на площі 18,2 гектари, фруктовий садок.

Улюблені місця Г. Сковороди: 700-літній дуб та криниця.

Пам'ятник Г. Сковороді (з 1972 р. робота скульптора Івана Кавалеридзе; до того існували пам'ятники роботи скульп. Б.Кратка (1926) та І.Мельгунової (1938)

Будинки поміщицької контори XIX ст. (на підмурках кінця XVIII ст.) та комори (амбару) XIX ст.

На " братській могилі радянських воїнів " установлено пам'ятник (1954) та пам'ятний знак односельцям.
Інформація з сайту Національного літературно-меморіального музею Г.С.Сковороди, Третя варта, find-way.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.title
Сковородинівка | 7 чудес України

# data[].attributes.attachment_link.description
Сковородинівка знаменита тим, що тут деякий час жив і творив відомий мислитель Григорій Сковорода. Він тут помер і заповідав себе поховати. Могилу трохи перенесли, а в будинку, де він жив, зробили музей... Село знаходиться у Золочівському районі Харківської області України, оточене невеликими лісовими масивами.

# data[].attributes.headline
Сковорода, бувши спр

# data[].attributes.body
Сковорода, бувши справжнім символом доброї старої України, останнім великим письменником доби бароко, часто відлунює в нашій подальшій традиції. Власне кажучи, українська культура ХІХ-ХХІ століть нерозривно пов'язана зі світом сковородинських ідей та образів: "сковородинцями" були і Котляревський, і Квітка-Основ'яненко, і Шевченко.

А під добу українського Ренесансу 1920-х років Павло Тичина присвячує йому збірку "Замість сонетів і октав" та розпочинає роботу над поемою-симфонією "Сковорода", Микола Хвильовий називає його "великим українським філософом", Валер'ян Поліщук у "біографічно-ліричному" романі "Сковорода" показує філософа відважним мандрівником "у глибини духа", Максим Рильський у поезії "Китаїв" бачить Сковороду предтечею нового світу, Микола Зеров береться за переклади латиномовної сковородинської поезії, Юрій Клен розпочинає свій шлях українського поета сонетом "Сковорода"...

У філософії та поезії Сковороди закорінений і резистанс блискучої плеяди українських "шістдесятників". Ігор Костецький називає його одним-єдиним учителем модерної України (Praeceptor Ucrainae -, людиною, що репрезентує ту українську культуру, "яка має вселюдське значення".

Василь Барка, чиїм життєвим кредо стали слова: "Світ мене спіймав, але не вдержав", - говоритиме про Сковороду як про "найбільшого після перших отців Церкви християнського філософа світу".

Дмитро Донцов присвятить останні дні свого життя праці над статтею "Дороговказ Григорія Сковороди нашій сучасності" (прикінцева сторінка рукопису так і залишилася в його друкарській машинці).

Героїня повісті Оксани Забужко "Інопланетянка" буде пильно вдивлятися в образ Сковороди, намагаючись збагнути сенс тієї повноти буття, яку вона називає "третім рівнем свободи".

Ким же він був, міркує вона: "посполитим улюбленцем, дотепником із сопілкою", чи "похмурим самітником, ніким не збагнутим "чоловіком Божим", з людської ласки годованим?.." Справді, ким він був?

Якби спитати про це в самого Сковороди, то важко сказати, що б він відповів. Людське життя філософ уявляв по-різному. Він міг услід за Йовом казати, що життя - це повсякчасна борня (звісно, не в сенсі "житейського борюкання", а в сенсі "духовної війни"-психомахії), міг говорити про життя як про грандіозну вселенську виставу, чиїм автором і режисером є сам Господь...

Та швидше за все, Сковорода сказав би, що був на цьому світі безтурботним пілігримом, чиї ноги ходили по землі, а серце втішалося спокоєм десь далеко-далеко на небесах.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Простір української дитячої книги

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Автор: БараБука

У Національному літературно-меморіальному музеї Григорія Сковороди в Харкові малих відвідувачів та їхніх батьків приваблюють настільною грою, створеною за мотивами життя українського філософа. Погратися в "Мандрівця" можуть як у музеї (там є великий формат, на підлогу), так і вдома (музей реалізовує кишенькові ігри). Намалювала гру художниця Марися Рудська.

На думку заступниці директора з наукової роботи музею Олени Рибки, Григорій Сковорода "не надто надається до процесу "бронзовіння" і витворювання з нього культу. То йому миють голову могилянці, то на його честь влаштовують фестиваль даб-степу. Зрештою, навіть у коміксах "Даогопак" є персонаж на ім'я Григорій Сковорода. А сучасні візуальні образи Сковороди - взагалі феєричні".

Читайте також про квест за мотивами експозиції в Музеї Шевченка: Ненудний Шевченко

За словами Олени Рибки, музейники відштовхувалися саме від візуального образу - Сковорода на самокаті Марисі Рудської, якого художниця створила кілька років тому для сайту "Повного академічного зібрання творів Григорія Сковороди".

"Сковорода у нас вийшов дуже харизматичний, - переконана Рибка. - Марися хоч і не надто "перевдягала" його в сучасний одяг, але зробила дуже сьогоденним. Діти, які розглядають ці малюнки, відчувають, що Сковорода не аж ген-ген далеко, майже за 300 років від них, а ось тут - у кожному, хто намагається зрозуміти його філософію".

"Мандрівець" - гра-бродилка з виконанням місії. Основа гри - це життя Сковороди, основні життєві віхи - навчання, співи у придворній капелі в Петербурзі, подорож Європою, викладання у Переяславі, Кавраю, Харкові і мандрівки Слобожанщиною. Кожен гравець отримує своє завдання-місію, а впродовж гри має збирати свої картки. "А якщо ти став на поле свого суперника, то можеш його місію забрати, обміняти або подарувати - тут усе залежить від того, яким шляхом хочеш пройти в цьому житті, - пояснює Олена Рибка в інтерв'ю " Читомо ". - Виконуючи місії, учасники більше дізнаються про основні універсалії Сковороди - сродну працю, пізнання, дві натури і три світи... Але роблять це у процесі грі - шукаючи у хащах тварин, знаходячи спільне й відмінне в малюнках".

БараБука за матеріалами " Читомо ". Ілюстрації з сайту chytomo.com.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дитяча гра за мотивами життя Сковороди

# data[].attributes.attachment_link.description
Автор: БараБука У Національному літературно-меморіальному музеї Григорія Сковороди в Харкові малих відвідувачів та їхніх батьків приваблюють настільною грою, створеною за мотивами життя українського філософа. Погратися в "Мандрівця" можуть як у музеї (там є великий формат, на підлогу), так і вдома (музей реалізовує кишенькові ігри). Намалювала гру художниця Марися Рудська.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Компаніченко і Хорея Козацька. "De Libertate -- Про Свободу"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Пара Skovoroda - вибір свободи та незалежності наперекір світу зла.

50₴ з кожної передаємо на відновлення Національного літературно-меморіального музею Сковороди у Сковородинівці Харківської області, який цілеспрямовано знищили росіяни 7 травня 2022 року.

Склад: 82% бавовна, 15% поліамід, 3% еластан.

# data[].attributes.attachment_link.description
Пара Skovoroda - вибір свободи та незалежності наперекір світу зла. 50₴ з кожної передаємо на відновлення Національного літературно-меморіального музею Сковороди у Сковородинівці Харківської області, який цілеспрямовано знищили росіяни 7 травня 2022 року. Склад: 82% бавовна, 15% поліамід, 3% еластан.

# data[].attributes.headline
Сухаренко Катерина, 9-Б

# data[].attributes.subject
Сухаренко Катерина, 9-Б

# data[].attributes.headline
Хомич Катерина, 9-Б

# data[].attributes.subject
Хомич Катерина, 9-Б

# data[].attributes.headline
Мєтьолкіна Дар'я, 9-Б

# data[].attributes.subject
Мєтьолкіна Дар'я, 9-Б

# data[].attributes.headline
Ткачук Анастасія 9-Б

# data[].attributes.subject
Ткачук Анастасія 9-Б

# data[].attributes.headline
Він народився 3 груд

# data[].attributes.body
Він народився 3 грудня 1722 року у родині шинкаря. Хоча шинкар той був козацького року.
Він міг обрати найпростіший шлях: стати спадковим шинкарем й доводити своїм життєвим шляхом, що істина – в вині.
Але він не не став. Бо його істина була в іншому.
Його істина ховалася у сродній праці.
Шукайте сродну працю, казав він.
І буде неважливо, чи гарно ви печете хліб, чи вчите дітей, чи пишете закони, чи носите цеглу для зведення храму. Усі справи – однаково важливі. Але набагато важливіше – щоб це була ваша справа. І ви пекли хліб, вчили дітей, писали закони чи носили цеглу для зведення храму не з примусу і не за гроші, а тому, що коли ви це робите – душа бринить і співає від щастя.

Ну, а щодо вина, то “Лід на те й родиться, аби танути”, – писав він. Хоча це не лише про вино. І не лише про лід.

Він насправді чимало написав. Різного й важливого.

Про те, що добрий розум робить легким будь-який спосіб життя. Звісно, тут можна посперечатися, кому ведеться простіше: розумному чи дурному. Але із філософії слів не викинеш.

Чи про те, що не все неприємне на смак обов’язково має бути отрутою. І тут йдеться про матерії значно глибші й далекосяжніші, ніж просто про їжу та питво, які перевіряються язиком.
Хоча, будьмо чесні, дехто за межі смаку наїдків та напоїв так жодного разу за життя й не вийшов. Навіть – у тлумаченні філософських істин.

Або ж завжди актуальне: “бери вершину і матимеш середину”. Хоча і досі чимало хто вірить, що в екстреній ситуації на нього раптово зійде небувале натхнення або відкриється трєтє око, і він продемонструє усі свої найглибші таланти. Треба змиритися: у хвилини стресу ми демонструємо лише добре відпрацьовану навичку. Це – гірка правда.
Утім, не варто звужувати глибоку філософську думку до однієї простої тези. А ось до вершини прямувати – варто й треба.

Чи класичне: “З усіх утрат втрата часу найтяжча”. Як на мене, то це просто мусить стати гаслом Фейсбуку. Щоб як нагадування висіло на кожній сторінці.
Але щось підказує, що Цукерберг не погодиться.

Зрештою, романтичне: “Любов виникає з любові; коли хочу, щоб мене любили, я сам перший люблю”.
Хоча це не лише про любов, яка кохання. Точніше, не лише про неї. І не про неї лише. А про стиль життя і мислення.

Переповідати й цитувати Григорія Савича Сковороду можна довго. І це – буде безкінечно. Бо, як відомо, світ його ловив. І нічого у світу не вийшло.
І в нас не вийде.
Але почитати на сон прийдешній варто.
Раптом саме вам вдасться зловити?
Якщо не всього Сквороду, то хоча б пару-трійку афоризмів.
Він би зрадів, аби у вас вийшло.