# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
EDUC.com.ua: Український освітній портал

# data[].attributes.attachment_link.title
EDUC.com.ua-Вікторина для школярів Що ми знаємо про сніговика - з відповідями.pdf

# data[].attributes.headline
Олень і Сніговик

# data[].attributes.subject
Олень і Сніговик

# data[].attributes.attachment_link.title
FROZEN | First Look Trailer | Official Disney UK

# data[].attributes.headline
Розвиваючий мультфільм

# data[].attributes.subject
Розвиваючий мультфільм

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ВЕРЕДУЛЬКА TV мультфільми для дітей українською

# data[].attributes.attachment_link.title
РІЗДВЯНИЙ МУЛЬТФІЛЬМ - МУЛЬТФІЛЬМ ПРО СНІГОВИКА - РІЗДВЯНІ МУЛЬТФІЛЬМИ УКРАЇНСЬКОЮ

# data[].attributes.headline
Марина Кірносова. Сніговик

# data[].attributes.subject
Марина Кірносова. Сніговик

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Казка українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сашко прокинувся в дуже гарному настрої. Вчора весь день йшов сніг та батько пообіцяв, що вони будуть ліпити сніговика! Хлопчик швидко поснідав та з батьками вийшов на вулицю. Було сонячно та морозно.

Сім'я швидко скатала три кульки та поставила одну на одну. Хлопчик знайшов добрі гілочки для ручок.

- Треба йому зробити обличчя та причепити відерко на голову, - сказав Сашко.

- Пішли додому, виберемо все для прикраси сніговика, - закликала мати.

Дома хлопчик знайшов дитяче відерко, а мати шукала все для обличчя.

- Дивись, які ґудзики великі, - сказала мати. - Це для очей. А за допомогою цих маленьких можна ротик зробити. А ця морковка для носа.

Через двадцять хвилин сім'я Сашка знову була біля сніговика.

- Дивись, яке відерко! А які тобі очі ми зробимо, а який ніс, - хлопчик старанно трудився.

- Дуже дякую, мені подобається. До речі, мене звати Оллі, - раптом роздався чий-то голос.

- Це я, сніговик. Я не міг говорити, бо не було рота. А зараз можу, дякую ще раз.

Хлопчику було чотири роки та він ще легко вірив у чудеса. А батьки стали озиратися навколо, бігати кругом дерев та шукати, хто говорить. Проте рядом нікого не було.

- Такого не може бути, - похитав головою батько.

- Ми мабуть перемерзли на вулиці, - злякалася мати. - Тільки чому всі чуємо одне й те саме?

- А ви просто повірте мені, будь ласочка... - попросив Оллі.

- Звичайно я тобі вірю, - радісний Сашко кружився коло нового друга. - Може ти ще чогось хочеш? Може тебе якось ще прикрасити?

- Ні, дякую. Я дуже скромний. Не хочу бути занадто яскравим, краще розкажи мені віршика новорічного.

Сашко дуже старався та продекламував цілих три віршика, що вивчив до новорічних свят разом з мамою.

- Який молодець! - радувався сніговик. - А ще я люблю, коли співають пісні та кружляють в хороводах.

- Ми напевно втратили розум, - разом промовили батьки.

Але взявшись за руки вся сім'я стала співати та кружитися навколо Оллі. Раптом роздався скрип дерева поряд та зверху звалився хлопчик.

- Це ж Сергій з третього поверху! Я знаю твоїх батьків, - вимовив батько.

- Вибачте мене будь ласка... Я заліз на дерево, бо не діставав до годівнички для пташок. Я постійно приношу їм насіння, піклуюсь про них взимку... А потім вас побачив... Сніговик такий гарний... Та потім, якось став говорити від нього... Я не хотів вас образити, просто весело було...

- А й справді, я давно так не веселилась! Як у дитинстві побувала, - засміялась мати Сашка.

- Ну добре-добре, ми не сваримося, - голос батька подобрішав. - Ти молодець, що пташкам допомагаєш!

- В мене ще дві годівнички є! Я сам їх зробив.

- А в нас є насіння соняшника та трошки сала для синичок. Вони його взимку смакують.

Батько швидко збігав додому та приніс ласощів для пташок.

- Пішли, показуй де твої годівнички.

- Бувай сніговик! До зустрічі! - промовив Сашко та помахав рукою. На мить йому вдалося, що сніговик посміхнувся.

# data[].attributes.attachment_link.title
Сніговик | Казка українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.description
Сашко прокинувся в дуже гарному настрої. Вчора весь день йшов сніг та батько пообіцяв, що вони будуть ліпити сніговика! Хлопчик швидко поснідав та з батьками вийшов на вулицю. Було сонячно та морозно. Сім'я швидко скатала три кульки та поставила одну на одну. Хлопчик знайшов добрі гілочки для ручок.

# data[].attributes.headline
Олена Кукуєвицька. Сніговик і сніжинки

# data[].attributes.subject
Олена Кукуєвицька. Сніговик і сніжинки

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зрадівши довгоочікуваного снігу, діти і дорослі разом зліпили величезного сніговика. Тепер він красувався посеред двору - з носом-морквиною, руками-гілочками і очима-камінчиками. У цього сніговика навіть була зачіска з ялинових гілок і справжні шапочка і шарфик. Діти і дорослі по черзі з ним фотографувалися. Стояв красень-сніговик і дуже пишався собою.

І ось знову пішов сніжок. З неба спускалися маленькі сніжинки і торкалися до всього, що бачили. Вони сідали на асфальт, на дахи будинків, на шапочки і куртки малюків і дорослих. І, звичайно ж, сніжинки падали на шапочку сніговикові.

- Гей, сніжинки! Перестаньте на мене падати - ви псуєте мою красу! - Невдоволено сказав сніговик.

- Але ми не можемо вибирати, де нам присісти, - відповіли сніговикові хором сніжинки.

- Як вам не соромно? - Продовжував обурюватися сніговик. Я улюбленець дітей і дорослих у цьому дворі, на мене всі дивляться, зі мною всі фотографуються. А ви, маленькі противні сніжинки, самі не знаєте, куди падаєте, і все псуйте! Навіщо ви взагалі тут з'явилися?

Сніговик хотів ще щось сказати, але в цей момент в нього врізався хлопчик на санках. Хлопчик не розрахував свої сили - сніговик не втримався і розсипався. Тепер на снігу лежала його голова в смугастій шапочці, а ніс-морквина сповз набік. Сніговикові захотілося розплакатися, але він не вмів плакати.

- Ой, як же так? - Злякався хлопчик, який наїхав на сніговика. - Я не хотів...

- Нічого, ми зараз все виправимо. Бачиш, новий сніг випав, - заспокоїли його інші діти.

Діти разом зліпили відсутні частини сніговика зі свіжого снігу. Так сніговик знову з'явився посеред двору. Здається, він став ще більшим і красивішим. Тоді він, нарешті зрозумів, що сам зроблений з безлічі маленьких сніжинок!

- Спасибі вам, сніжинки! - Сказав сніговик. - Адже якби вас не було, діти не змогли б знову мене зліпити.

Сніжинки повільно опускалися на дитячий майданчик, лавки, дерева, на одяг людей і шапочку сніговика. Але тепер він не лаяв їх, а радів зустрічі з ними.

Автор: Олена Кукуєвицька

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитяча казка сніговик і сніжинки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
авторські казки олени кукуєвицьої

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зимові казки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
повчальні дитячі казки українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Дитяча казка: Сніговик і сніжинки

# data[].attributes.attachment_link.description
Зрадівши довгоочікуваного снігу, діти і дорослі разом зліпили величезного сніговика. Тепер він красувався посеред двору - з носом-морквиною, руками-гілочками і очима-камінчиками. У цього сніговика навіть була зачіска з ялинових гілок і справжні шапочка і шарфик. Діти і дорослі по черзі з ним фотографувалися. Стояв красень-сніговик і дуже пишався собою.

# data[].attributes.headline
Леся Воронина. Знайомий Сніговик

# data[].attributes.subject
Леся Воронина. Знайомий Сніговик

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Мала Сторінка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Надворі було темно, тільки сніжинки, як змерзлі метелики, кружляли біля освітленого вікна. Оля лежала в ліжку й сумно дивилася на ялинку. Світло ламп відбивалося від кольорових дзеркальних кульок, смішних клоунів, вухатих мавпочок і зайців. Скільки подарунків у неї в ці новорічні свята! Тато й мама так хотіли, щоб вона не журилася. Але навіщо їй ці ляльки й машинки, шоколадки й жувачки? Усі діти бігають надворі, граються у сніжки, їздять на санчатах і лижах, а вона все лежить і лежить у ліжку хвора...
Відчинилися двері, і в Олину кімнату зайшла мама. Нахилилася, погладила дочку по гарячому чолу й шепнула:
- Не сумуй! Сьогодні різдвяна ніч, а цієї ночі збуваються всі бажання. Треба тільки дуже захотіти! Засинай і прокидайся завтра здоровою.
Мама вимкнула світло й вийшла. Оля міцно стулила повіки, так, що перед очима замерехтіли різнокольорові кола: "Я хочу видужати. Бігати на вулиці з дітьми, їздити з гори на санчатах. А ще... я дуже хочу руде кошенятко, справжнє..." - думала Оля, тулячи до себе симпатичного іграшкового котика. І в цю мить до неї долинув ледь чутний стукіт. Дівчинка здригнулася й розплющила очі. Стукіт долинав від вікна. Оля скочила з ліжка, підбігла до вікна, зовсім забувши, що вона хвора, й припала чолом до шибки. Знадвору на неї дивилися двоє чорних очей-вуглинок, ніс-морквина нетерпляче посмикувався, а рот-гіллячка ворушився.
Сніговичок! Її сніговичок! Оля від подиву відкрила рота і так і стояла, завмерши, біля вікна. Але тут сніговичок підніс снігового кулачка й знову нетерпляче загупав у шибку.
Дівчинка стріпнула головою й відчинила вікно.
- Ну, нарешті! Догадалася! - Сніговик подивився на Олю з неприхованою образою,
- 3-заходьте, будь ласка... - Оля відступила від вікна й зіщулилася від морозного повітря, що хлюпнуло до кімнати.
- Знайшла дурня! Та я ж розтану відразу! І взагалі, якби це не ти мене зліпила та ще й не застудилася, тільки б ти мене тут і бачила!
- Ти мені снишся, правда? Але чому ти такий сердитий?
- Гм, снюся! Якраз! А сердитий я від природи. Яким зліпила, такий і є! А потім спробуй бути добрим і лагідним, коли цілий день треба стовбичити на гірці й весь час боятися, що хтось наїде на санчатах чи з їсть твого носа! Так, так! І не смійся! Ти не знаєш цих ворон, - буває, підлетить таке чорне дзьобате одоробло й вмить поцупить твого носа. Добре, ти хоч віника здогадалася в руки мені дати - вони віника бояться. Буває, коли ніхто не дивиться, - так оперіщиш носату нахабу, аж пір'я полетить! Ну, гаразд, щось я тут розбазікався. Ходімо!
- Куди? - Оля перелякано відступила від розчиненого вікна ще на крок.
- Тю, і оце заради такої боягузки я дерся аж на п'ятий поверх по пожежній драбині! Усі кулаки пооббивав, поки достукався! Хіба не розумієш? Зовсім випадково у тебе з'явилася НАГОДА. Я беру тебе з собою ПО ЗНАЙОМСТВУ. А знайомство із сніговиком... ну, ти сама розумієш, - і сніговичок раптом весело, по-змовницькому підморгнув дівчинці.
Сніговичок подав Олі маленьку білу ручку, й дівчинка з острахом подала свою, - зараз її обпече холодом! Та ні, - її долоня занурилася у щось легеньке, пухнасте й ніжне. їй несподівано стало так радісно, що вона, закинувши голову, засміялася. Потім відштовхнулася від підлоги, перелетіла через підвіконня і, вільно пливучи в повітрі, разом зі сніговичком повільно опустилася на засніжену землю.
- А тепер тримайся! - Сніговичок підвів Олю до великих саней, що стояли під засніженим дубом, сам сів попереду. Оля притулилася ззаду, міцно обхопивши сніговичка. Їй здалося, що вона обхопила пухову подушку.
Сніговичок узяв старого віника-драпача, що лежав у санях, і, змахнувши ним, мов веслом, гукнув:
- Уперед!
І сани, підхоплені вихором, помчали у білу заметіль.
Весь час, поки їхні сани летіли серед суцільної білої круговерті, Оля не розтуляла очей. Спробувала щось запитати у сніговичка, та рота заліпило снігом.
Нарешті спинилися, Оля озирнулася й зойкнула. Вони стояли на вершечку височезної гори. Гора була освітлена сотнями кольорових ліхтариків. А ще на горі видніло повно сніговиків. Були тут величезні, опасисті снігові баби, які статечно походжали туди-сюди й зверхньо поглядали на своїх маленьких, непоказних снігових родичів. І кожен сніговик був не схожий на іншого. В когось на голові - дірява каструля, хтось хизувався у крислатому капелюху. З носами - взагалі плутанина. Окрім помаранчевих морквяних, у декого стирчали носи-бурульки, носи-палички, носи-картоплини. А в одного маленького сніговичка за носа правила стара дірява шкарпетка, напхана снігом. Сніговичок той явно соромився свого шкарпеткового носа, стояв похнюплений і ні до кого не озивався. Олі стало шкода малого, й вона, помітивши на землі блискучу шишку, підняла її й простягнула сумному сніговичку. Той умить зрозумів, що вона хоче, й підвів голову. Оля віддерла примерзлу шкарпетку, пожбурила геть і приладнала шишку. Сніговичок радісно підстрибнув і помчав до гурту інших сніговиків.

А ще на цій чудовій горі, яка мінилася від сяйва ліхтариків різними барвами, видніло повно дітей. Всі усміхалися, в усіх були санчата, й вони, здається, тільки чекали якогось знаку, щоб помчати на них з височенної гори.

Оля поглянула на свого сніговичка:
- Може, тепер ти поясниш мені, що тут роблять ці діти й сніговики?
- Тепер - поясню. Всі ці діти зліпили цієї зими снігову бабу чи сніговика. Ти, певне, думаєш, що таких багато? Зовсім ні! З кожним роком усе менше дітей ліплять нас. А ти уявляєш, що буде, коли нас взагалі перестануть ліпити? МИ ЗАГИНЕМО!!! І тоді зима буде зовсім не такою. І Новий рік буде не той, і Різдвяні свята не ті. От ми й вирішили виконати ваші найбільші бажання, а ще покатати вас із чарівної гори.
- А хіба ця гора чарівна?
- Так! Бо ця гора нескінченна. Вона скінчиться тільки тоді, коли ти цього захочеш. Коли крикнеш: "Досить!"
- Сніговичок, а ти теж їхатимеш зі мною?
- Ні, зараз ми з тобою попрощаємось і цієї зими більше не зустрінемось. Але ти пам'ятатимеш мене завжди. І коли виростеш, розповіси про мене своїм дітям.
Скоро сніговики й діти зібралися навколо найбільшої снігової баби. Вона урочисто підняла вгору величезну мітлу й махнула нею. Зі сміхом і гамором діти кинулися до стрімкого схилу. Оля й собі скочила на сани, щосили відштовхнулася. Ще встигла озирнутися й побачила, як сніговичок махає їй услід рукою й щось гукає. Але слів його вже розчути не змогла.

Вона летіла й летіла з гори, летіла так, наче в неї виросли крила, летіла з такою швидкістю, що забивало дух, але було так радісно, що хотілося співати. І так тривало довго-довго, а може, лише мить. Відчула, що зараз от-от лусне від радощів, від нестримного сміху. І тоді вигукнула: "Досить!"

Оля розплющила очі. У кімнаті, залитій яскравим сонячним світом, щось змінилося. Але що? Так само вигравала блискучими прикрасами ялинка, так само лежали під ялинкою подарунки. Тільки що це? Кошеня! Її пухнасте іграшкове кошеня, яке згорнулося клубочком під ялинкою, раптом поворушилося, стало на лапки, солодко потяглося й нявкнуло!
Оля скочила з ліжка, підбігла до кошенятка і, підхопивши, притисла його до грудей.
Двері відчинилися, й мама, усміхаючись, підійшла до Олі, поцілувала в щоку й сказала:
- Ось ти й видужала, температури нема. Може, вийдеш сьогодні на вулицю.
Оля стояла, зачудовано дивлячись на маму, - невже вона НІЧОГО НЕ ПОМІТИЛА? Невже не здивувалася, що її іграшковий Мурчик ожив? Ні, мама поводилася так, наче кошеня було в них завжди.
Дівчинка підбігла до вікна й подивилася туди, де стояв її сніговичок. Він зник. На тому місці походжала велика чорна ворона й здивовано тицяла дзьобом у сніг. Виходить, нічна пригода їй не приснилася. Шкода, що сніговичок зник, але Оля пам'ятала його обіцянку - повернутися наступної зими.
ЯКЩО ВОНА ЙОГО ЗЛІПИТЬ!

За матеріалами: "Подарунки Святого Миколая". Журнал "Соняшник". Спеціальний випуск №10-12, 1993 рік. Редактор-упорядник Леся Воронина. Малюнки Ольги Колісник та Олени Харченко. Київ, 1993, стор. 39 - 43.

У підрозділі представлені повісті Лесі Ворониної для дітей: "Таємне Товариство Боягузів, або засіб від переляку №9", "Пастка для синьоморда, або Таємне Товариство Брехунів"
та "У пащі крокодила", "Пастка у підземеллі", "Таємниця підводного міста", "У залізних нетрях" і "Таємниця золотого кенгуру", що увійшли до книги "Суперагент 000: Таємниця золотого кенгуру".

Читайте оповідання відомої української дитячої письменниці Лесі Ворониної: "Слон на ім'я Ґудзик", "Хлюсь та інші", "Пригоди голубого папуги", "Знайомий сніговик".
Читайте також на "Малій Сторінці":
Зимові оповідання для дітей

У цьому розділі пропонуємо почитати гарні оповідання для діточок про зиму, про свято Нового року та Різдвяні свята від наших сучасних авторів та класиків української літератури: Василя Сухомлинського, Олени Пчілки, Івана Багмута, Ярослава Стельмаха, Віктора Близнеця, Пилипа Бабанського, Остапа Вишні, Петра Короля, Галини Демченко, Олександра Копиленка, Олега Буценя, Андрія Бондарчука, Віктора Васильчука, Анатолія Давидова, Наталі Забіли, Івана Сенченка, Василя Струтинського, Василя Скуратівського, Івана Малковича, Олени Цегельської.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зимові оповідання для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зимові казки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся воронина

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
знайомий сніговик

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
малюнки ольги колісник та олени харченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Воронина. "Знайомий сніговик" (різдвяна казочка)

# data[].attributes.attachment_link.description
Зимові оповідання для дітей. Зимові казки для дітей. Леся Воронина. Знайомий сніговик. Малюнки Ольги Колісник та Олени Харченко

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Мала Сторінка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Хто це шапку нав'язав

Із шовкових білих трав?
Так і хочеться зайти,
Щось для себе там знайти.
Це на зайця трохи схоже,
Це на срібну огорожу,
Та це ж казка чарівна
А майстриня хто? - ... .

Сніг летить, мов із відра.

Кажуть всі, що це ... .

Розгулялась завірюха
Одягає всіх в кожуха.

Ще з старої давнини
Ходять трійцею вони
Є осінні і зимові,
Літні є і весняні.
Їх ніхто не розлучає
Кожен змалку про них знає.

У повітрі, мов ялинку,
Сніг січу я гарно взимку.
Ще багато маю свят
Для дорослих і малят.

Хто у білім кожушку
Сніг розкидав по лужку.

Щоб не мерзли врожаї
Сіє снігом по землі.

Сніг летить, мороз тріщить:
Який місяць тупотить?

Вітер в спину дошкуляє
Місяць ... проганяє.

Сонце ... проганяє
Весну красну зустрічає.

Вітер ... проганяє
В гості весну закликає.

Я приходжу лише взимку,
Розмальовую картинку,
Припадаю на вікно
І малюю чисте скло.
Я боюся промінців,
Сонця теплих олівців,
Бо вони мене щипають
А малюночки зникають.

Його поряд хоч немає,
Та за ніс мене щипає.

Невідомий чарівник
Шибки змалював і зник.

Він як пух летить до ніг
Із хмаринки білий ... .

Крил не має, а літає,
Землю пухом засіває.

Мороз ніс щипає трішки.
Взимку діти грають в ... .

Швидко з гірки полетіли,
А під гірку не схотіли.

Задоволені малята,
Коли з гір біжать ... .

Хто прийшов до нас на свято?
В мішку іграшок багато!
Загадки люб'язно надіслано авторкою спеціально для читачів "Малої Сторінки".
"Без сокири і дрючків ставить міст через річки.
Хоч сам не біжить, а стоять не велить.
Хто малюнок на вікні уночі зробив мені?..."

"Білий, як сніг, надутий, як міх, лопатами ходить, а рогом їсть."

(Українська народна загадка про зиму)

Дивіться загадки для дітей від Івана Франка, Грицька Бойка, Марійки Підгірянки, Варвари Гринько, Леоніда Глібова, Василя Шаройка, Анатолія Камінчука, Ігоря Калинця, Наталі Забіли, Валентина Кириленка, Галини Демченко, Юлі Турчиної, Людмили Голубказі, Володимира Підпалого, Григорія Храпача, Петра Ребра, Тамари Коломієць, М. Біндас, Ганни Чубач, Марійки Загірньої, Ніни Дергач, Михайла Климчука; загадки, зі збірки "Народ скаже, як зав'яже"; загадки про рослини, про зиму, про школу; загадки з різних збірочок для дітей.

"Яка красива у нас мова:
І калинова, й малинова,
Дзвінка, барвиста, голосиста,
І як сльоза - джерельно-чиста.
Із вуст в вуста передається,
Як тепле сонечко, сміється,
Виразна, сильна і багата,
Окраса в будні і на свята!"

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новорічні загадки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
юлія хандожинська

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зимові загадки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про зиму

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про січень

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про лютий

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про грудень

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про мороз

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про сніг

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про сніговика та санчата

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про новий рік

# data[].attributes.attachment_link.title
Юлія Хандожинська. Зимові загадки у віршах

# data[].attributes.attachment_link.description
Юлія Хандожинська. Новорічні загадки. Зимові загадки: загадки про зиму, загадки про січень, загадки про лютий, загадки про грудень, загадки про мороз, загадки про сніг, загадки про сніговика, загадки про санчата.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
MAMABOOK - найкращий український сайт для батьків

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Цікава підбірка тематичних зимових загадок, присвячена сніговику (чи сніговій бабі). Наш сайт Mamabook підготував пізнавальні загадки різних рівнів складності - обрати можна варіанти і для дошкільнят, і для діток початкових класів.

Прості загадки про сніговика

***
Він - не лялька й не людина,
На снігу стояти звик.
В нього ніс - смачна морквина,
Хто це? Звісно, ... ( сніговик).

***
Руки - гілки, ніс - патик
Двір прикрасив... ( Сніговик)

***
Кулі снігові катаю
Та докупоньки складаю.
Капелюх - відро стареньке,
Ніс морквяний, червоненький...
Вийде білий чоловік.
Як він зветься?
(Сніговик)

***
Я жив собі серед двора,
Там, де гуляє дітвора.
Та сонця промінь гріти став -
Я враз струмочком задзюрчав.

***
Я - істота нежива,
Я - істота снігова.
З кульок мене складають,
Діток взимку потішаю.

***
Одів на голову відро,
На плечі - білий пуховик.
З морквини ніс собі зробив
Зимовий білий ... ( сніговик)

Загадки про снігову бабу

***
Із мітлою і руці,
із відром на гові
Стою зимою надворі.

***
Її прикраси і вбрання -
Відро, морквина і мітла.
Сама ж пухнаста і м'яка,
Недовговічна й мовчазна.

***
Цікава я бабуся,
В відро я одягнуся,
Вчеплю іще морквинку -
Візьму з собой торбинку.
Мітла до рук потрібна,
Щоб сніг змітати спритно.

***
Порошить метелиця
Білим снігом стелеться.
На подвір'я, як жива,
Вийшла ...(баба снігова)

***
У холодну зимню пору
Стоїть баба серед двору.
У бабусі біла шуба,
Діткам баба мила й люба,
З ними грається охоче,
Та до хати йти не хоче.

ЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Короткі віршики про зиму, Новий рік та Святого Миколая для дошкільнят

# data[].attributes.attachment_link.title
20 загадок про сніговика та снігову бабу українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.description
Цікава підбірка тематичних зимових загадок, присвячена сніговику (чи сніговій бабі). Загадки для дошкільнят, учнів молодших класів.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сніговик. Наталя Забіла

2

І на кожному із зшитків
він побачив в той же час
напис, виведений чітко:
"Кость Петренко.
Перший клас".

- Кость Петренко?
Хто ж цей хлопчик,
що книжки шанує так? -
А з-під стріхи враз горобчик
каже: - Це меткий хлопчак!

- Ну, як справді
цей хлопчина
отакий, як кажеш ти,
то вже, значить, неодмінно
слід йому допомогти!

3

Ось підходить і злегенька
він постукав у вікно.
- Гей, виходь-но,
Кость Петренко!
Ось тобі твоє майно!

Та хоч що б не говорили,
а ніхто не сумнівавсь.
Тільки сторож -
дід Гаврило -
щось у бороду всміхавсь.

# data[].attributes.attachment_link.title
Сніговик. Наталя Забіла - МегаЗнайка

# data[].attributes.attachment_link.description
Вірш Наталі Забіли про доброго сніговика, якого діти зліпили біля школи. Про сніговика і не тільки. Сніговик. Наталя Забіла Якось рясно падав зранку сніг блискучий, як срібло. Біля школи аж до ґанку кучугури намело. Потім сонечко пригріло, сніг прив'янув на дворі. Узялися тут за діло на перерві школярі.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Сенатович

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірші про сніговика і снігову бабу - МегаЗнайка

# data[].attributes.attachment_link.description
Вірші про веселих і не дуже, про про працьовитих помічників Діда Мороза і Зими – вірші про сніговика і снігову бабу. Сніговик. Юлія Хандожинська Я – веселий сніговик!І до снігу взимку звик!Не сиджу ані хвилинки!Забіг в гості до хмаринки,А там снігу – ба… гора!Ось це – справжня вже зима! Я давай його штовхатиНа подвір’я і на […]

# data[].attributes.headline
Ідея цього свята спала на думку колекціонеру Корнеліусу Гретцю з Німеччини, який у юнацькому віці розпочав збирати зображення сніговиків, а в 2008 році зі своєю коллекцією з понад трьома тисячами експонатів увійшов до книги рекордів Гіннесса. За задумом творця свята,  цифра 18 схожа на сніговика і саме в січні у багатьох країнах лежить сніг.

# data[].attributes.subject
Ідея цього свята спала на думку колекціонеру Корнеліусу Гретцю з Німеччини, який у юнацькому віці розпочав збирати зображення сніговиків, а в 2008 році зі своєю коллекцією з понад трьома тисячами експонатів увійшов до книги рекордів Гіннесса. За задумом творця свята,  цифра 18 схожа на сніговика і саме в січні у багатьох країнах лежить сніг.