# data[].attributes.body
Com la cultura és molt extensa d'explicar, és preferible dividir-la en diferents apartats principals (llengua, literatura, gastronomia, art, arquitectura i música) per a una millor comprensió, explicant l'evolució de cada, com es realitzarà en aquest mur.

En algunes de les publicacions, podeu observar que, al final de cada enumeració, hi ha un enunciat subratllat. Aquest fa referència a un exemple relacionat amb l'explicació.

# data[].attributes.body
La cultura, es refereix al conjunt de coneixements adquirits per la societat amb el pas dels anys. Aquesta, engloba temes artístics, filosòfics, científics, literaris, entre altres.

Actualment, la cultura s'ha adaptat al territori que la predomina, donant a lloc a unes característiques diferents (cultura diferent) segons la localització.

# data[].attributes.body
L'etapa més important, per a molts, de l'evolució de l'espanyol és l'arribada de l'imperi romà d'occident amb el llatí que, al tenir gran influència social, aquesta es va convertir en la predominant.

Amb la conquista àrab-musulmana durant 8 segles, van ser suficients per deixar diferents llegats a la península, incloses algunes paraules i la creació d'una nova llengua: El mossàrab, una combinació parlada pels cristians en territori musulmà.

Després de la Reconquista, aquests regnes cristians es van fragmentar i van donar lloc a diferents idiomes no molt diferents del castellà medieval, parlat al regne de Castella (d'aquí el seu nom).

Actualment, la llengua castellana és la predominant i hi trobem 3 llengues cooficials, tenint en compte més de 10 dialectes.

# data[].attributes.body
La gastronomia espanyola, com en la resta d'aspectes, ha sigut influenciada per les diferents cultures que han habitat, aquí algunes de les influències més importants:

Gràcies al comerç que van establir els fenicis i els grecs al Mediterrani, es van poder aportar ingredients i menjars estranjers (sobretot africans i asiàtics), com l'ordi, el blat i la vinya (sense oblidar els avenços tècnics alimentaris).

Amb l'arribada dels romans, van aportar, en gran part, la possibilitat del graner per cultivar, en gran majoria, el blat. També, van incluïr alguns organismes marins, com les ostres.

Els musulmans amb l'época d'Al-Àndalus, han sigut molt reconeguts per la seva aportació agrària, de regadiu i diferents espècies, hortalisses i fruites, com ara els cítrics, l'azafrán, l'arrós, mandonguilles, xarops, entre altres.

Amb el descobriment d'Amèrica, els colonitzadors van rebutjar els productes nous, però tant era la fam que van haver-hi de xuclar la sang de les iguanes, menjar cuir, afegir insectes als menjars, etc.

Amèrica els va oferir blat de moro, pomes, cigrons, carn de vedella, cafè, plàtans, tomàquets, entre altres.

Durant el segle d'or espanyol, van haver-hi grans diferències socials en la gastronomia. A la cort, la taula era omplerta de plats abundants, mentres que la cuina popular, aprofitava el saber acumulat, menjant en abundància pa i cereals. A partir d'aquí, és quan la gastronomia es va diferenciar segons el territori. Per exemple, a Madrid, era comú una beguda anomenada ''aloja'', que va donar fama a les tabernes de aloja.

L'aportació francesa va afectar, principalment, a les postres, com el croquembouche.

Amb l'evolució tècnica de la cuina, es desenvolupen més plats típics de la península. La famosa paella, sorgeix per la demanda turística, donant a lloc a nombroses variants.

La cuina actual espanyola és reconeguda per la paella, el cocido madrileño, la truïta de patates, el gaspatxo i molts més.

# data[].attributes.body
Apareixen les glosas emilianenses, unes anotacions escrites a la vora de la pàgina que servia de traducció del llatí, quan encara s'estava establint el castellà medieval.

La primera aparició de la literatura, com a tal, es dona amb les jarchas, una de les primeres manifestacions literàries escrites en mossàrab, que tractaven temes amorosos.

Més tard, sorgeixen els cantares de gesta, llargs poemes narratius que relataven les gestes d'un heroi de manera realista.

Amb les obres del mester de clerecía, es dona un canvi religiós i didàctic, necessari per a les persones illetrades, seguint el mètode de la cuaderna vía.

Gràcies al renaixement, la producció literària augmenta potencialment, suposant una época important i la presència d'obres amb un pensament més anrtopocèntric i una nova estructura, com el sonet, tractant l'amor, el beatus ille, entre altres.

Amb el Barroc i els grans escriptors (Miguel de Cervantes, Lope de Vega...), destaca

l'ornamentació i el plaer estètic.

El Romanticisme suposa un canvi en aquesta manera d'expressió, on hi ha un caràcter més lliure, l'exclatació de l'imaginació i fins i tot el pessimisme hi predomina. De fet, Andalusia va ser la primera en rebre aquest estil.

Les obres pròpies del Realisme, ja mostren escenaris més concordes amb la realitat, defensant les tradicions, com el seu nom indica.

Per últim, al modernisme, es mostren obres que trenquen amb el realisme, caracteritzades per la rebel·lia, trencament de les regles i una renovació en el llenguatge i la mètrica.

# data[].attributes.body
Com gairebé tots els tòpics tractats anteriorment, l'art es veu influenciat per les cultures que van habitar.

La prehistòria va desenvolupar pintures rupestres a coves, realitzades per pintures d'origen animal i representant figures simples i esquemàtiques. Pintures Rupestres De La Cova D'Altamira

L'art espanyol és reconegut a partir de l'arribada dels romans, introduint escultura, arquitectura i pintura. En canvi, el verdader es considera a partir de l'edat mitjana i el renaixement , amb una finalitat religiosa.

A l'edat mitjana hi destaquem Al-Àndalus i l'art romànic/gòtic que van afectar majoritàriament a l'arquitectura. L'art andalusí es va desenvolupar com a miniatures a manuscrits, representant la vida quotidiana amb colors llampants. El romànic i gòtic es va donar sobretot a l'interior d'esglésies, doncs presenta situacions realistes de caràcter religiós. Virgen de los Reyes Católicos

Amb l'edat moderna, hi trobem l'art barroc, que es caracteritza per pintures realistes carregades i la dramatització de les llums i les ombres. Las Meninas-Diego Velázquez

L'il·lustració, es centra sobretot en la figura de l'home ''corrent'', deixant a part els herois i déus i mostrant la societat d'aquella época. També tracta de diferents temes, des de les facetes de l'amor, fins a la violència. El cacharrero-Francisco De Goya

El modernisme a l'edat contemporània, mostra obres amb la presència d'elements naturals, inspirades en la cultura occidental i el simbolisme. Son Moragues-Rusiñol

Per últim, l'art avantvanguardista, representa la llibertat d'expressió, on abunda la retratació amb figures geomètriques i la sustitució dels sentiments per l'humor. Allà, hi trobem 2 estils principals:

El cubisme. Es dedica a la substitució de formes naturals per geomètriques. Retrat de Picasso-Juan Gris

El surrealisme. Caracteritzat per no seguir cap norma artística i desenvolupar la creativitat i imaginació. La persistencia de la memoria-Salvador Dalí

# data[].attributes.attachment_link.title
HISTORIA DEL ARTE EN 10 MINUTOS (Y ALGO MÁS)

# data[].attributes.body
Com en els tòpics anteriors, la indústria musical es veu influenciada per les diferents cultures que hi han habitat, com els romans, amb la influència grega, o els arabomusulmans, amb les seves obres. Tot i així, considerem música espanyola a partir de la Reconquista.

Amb el Renaixement, el desenvolupament de la guitarra espanyola va influir en que es doni a lloc a un tipus de música instrumental amb veus complementàries.

Al s.XVII, sorgeix la zarzuela, un gènere d'òpera més lleugera i espanyolitzada. Per altra banda, la música clàssica, pateix un atur durant 2 anys.

Després de la Guerra Civil Espanyola, Franco prohibeix diferents manifestacions artístiques, entre elles, la música. Tot i així, es va continuar practicant de forma oculta sense desaparèixer.

Cal mencionar que el Pop i el Rock, van tenir un important moment en la història espanyola i, encara que alguns es van copiar del Pop francès, molts el van adaptar introduint flamenc i altres.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Historia de la música española

No resulta sorprendente que la evolución de la música española haya sido tan extensa y diversa como la propia historia de España. No hay otro país europeo que pueda presumir de un crisol tan único de elementos musicales, cada uno de ellos asimilado de las variadas culturas del pasado de España.

Historia de la música española: Al principio

Parte de lo que hace a España tan fascinante es la amplia variedad de culturas que han dejado su impronta en su historia y cultura. Durante las primeras eras de la existencia de España, la red de culturas influyeron inconscientemente unas sobre otras a todos los niveles -y sin duda contribuyeron significativamente a la historia de la música española. Los romanos trajeron consigo ideas y música de su vecina Grecia, la era visigoda vio surgir la música sacra y los cantos religiosos, y bajo los tolerantes árabes, judíos y cristianos la música floreció simultáneamente a sus culturas. La música regional estaba en alza, pero con la Reconquista ese movimiento de crecimiento se detuvo bruscamente por la prohibición de esos tipos de música.

Historia de la música española: Renacimiento

La historia de la música española continuó desarrollándose con el surgimiento del periodo renacentista. La música instrumental emergió y floreció, especialmente por la influencia de la música árabe y el desarrollo de la guitarra española. Tras la Reconquista del siglo XVI, el estilo de canto polifónico -con voces que se complementan- se desarrolló probablemente a través del contacto de España con Francia y Flandes. Al mejorar la movilidad a través del continente europeo, los músicos comenzaron a viajar de país en país -especialmente a Roma- y recogieron ideas y estilos por el camino. Esos años de crecimiento exponencial sacaron a España del anonimato y la posicionaron firmemente en el mapa musical al surgir grandes compositores como Francisco Guerrero o Tomás Luis de Victoria.

Historia de la música española: Siglos XVII y XVIII

Una de las grandes manifestaciones del talento musical de España apareció durante este periodo de su historia; la zarzuela -una forma ligera y española de la ópera- se desarrolló y floreció, convirtiéndose en el fenómeno cultural que sigue siendo hoy. En contraste con el desarrollo del siglo anterior, la música clásica sufrió un fuerte parón de dos siglos de decadencia. La historia de la música española vio desarrollarse, sin embargo, la música popular y folclórica a lo largo de las varias regiones de España.

Historia de la música española: Siglo XX

Tras la Guerra Civil Española y los siguientes cuarenta años de represión gubernamental, el dictador Francisco Franco, en su intento de crear un país uniforme y nacionalista, prohibió toda manifestación de culturas regionales. Las lenguas regionales, la literatura, y la música fueron prohibidas, quemadas y amonestadas. Como resultado de esto, el amplio abanico folclórico de España que se había desarrollado durante el pasado siglo no desapareció, pero su práctica se mantuvo escondida de los ojos inquisidores del gobierno de Franco.

Mientras España se acercaba al fin del régimen franquista, la moda de la música pop y rock también supuso un momento importante en la historia de la música española. Los grupos americanos y británicos estaban dominando la escena internacional, y ni siquiera Franco pudo prevenir a España del contagio. El primer pop español básicamente copiaba al pop francés, el cual a su vez imitaba al americano y al británico. Los artistas españole añadieron la pasión flamenca y sus ritmos a la mezcla, dándole un toque genuinamente español que aún se encuentra en la música popular española de hoy. El boom del turismo de los 60 y 70 en España introdujo estilos de todo el mundo, mientras que en los años 80 la Movida marcó la pauta a seguir. Tras la muerte de Franco, los jóvenes se entregaron a la recién hallada libertad y los estilos de vida alternativos, permitidos por el nuevo gobierno democrático. El rock, punk, y pop español cogió carrerilla y es imparable desde entonces.

# data[].attributes.attachment_link.description
No resulta sorprendente que la evolución de la música española haya sido tan extensa y diversa como la propia historia de España. No hay otro país europeo que pueda presumir de un crisol tan único de elementos musicales, cada uno de ellos asimilado de las variadas culturas del pasado de España.

# data[].attributes.body
Encara que l'arquitectura no és el principi bàsic pel qual es caracteritza Espanya, va patir canvis significatius en el diferents edificis actuals.

L'imperi romà va introduir nombrosos edificis i sistemes, entre ells els aqüeductes i amfiteatres. Teatro De Mérida.

Amb la conquista musulmana i l'habitatge de diferents cultures, hi trobem la influència musulmana (on predominen mosaics, formes geomètriques i representacions naturals) i joeva. Castillo de la Alhambra/Sinagoga de Santa María la Blanca.

Més tard apareixen estructures seguint l'art mudéjar, un estil emparat per musulmans que, tot i la Reconquista, van romandre al territori. Aquest, no és molt distintiu de l'art andalusí, ja que conserva les seves tècniques i materials, però adaptats als gustos cristians. Iglesia mudéjar de San Tirso.

Construccions simples eren presents a l'art romànic, d'origen Italià, amb arcs de mig punt, la falta de llum i la planta amb forma de creu. Iglesia románica de San Martín de Frómista

Després d'aquesta simplicitat, arriba el gòtic a Espanya, un estil que, com he mencionat anteriorment, destaca per l'abundància d'ornamentació, la presència de llum a través de vidrieres, contraforts i arcs ogivals. Catedral de Toledo.

El plateresco, és l'estil resultant d'una fusió entre l'art mudéjar i el gòtic, principalment, que es va desenvolupar durant el Renaixement. Es caracteritza per elements vegetals, éssers mitològics i ''candelabres'', presents a les façanes de molts edificis. Fachada de la Universidad de Salamanca

L'arquitectura Barroca a Espanya no és molt diferenciada de la resta, ja que conserva les corbes, espirals i el·lipsis i elements de caràcter complex. Palacio Real de Madrid

L'arquitectura barroca va arribar a Amèrica i Filipines, i va produïr gran contrast la simplicitat d'aquests territoris i l'ornamentació barroca d'Espanya, i va rebre el nom de Colonial. Iglesia de Santa Prisca

Pel que fa l'època modernista, no hi és un estil únic, sinó que es divideix en diferents estils que comparteixen una mateixa finalitat: Un caràcter lliure. Hi trobem:

Eclecticisme

Historicisme

Neomudéjar

Neoròmanic

Neogòtic

Arquitectura del vidre i el ferro

Modernisme

L'arquitectura del s.XX/Contemporània també està constituïda per diferents estils:

Modernisme. Caracteritzat per elements florals, sobretot. La Casa Batlló

Expressionisme. Amb la presència d'elements punxeguts, perfilats i abstractes.

Funcionalisme. Cercant la funcionalitat i senzillesa.

Bauhaus. Seguint la idea de ''menys és més'', amb l'absència d'ornamentació. Bauhaus

International Style. On abunda el ferro, l'acer i el vidre i té com a finalitat aprofitar un espai limitat.

Arquitectura orgànica. Utilitza formes corbes, fluides i dinàmiques.