# data[].attributes.body
היצירה של כדיה לוי תפסה את תשומת ליבי מהשנייה הראשונה בגלל שאני מכירה את כדיה היטב והתרגשתי לראות את הצילום שלה. מעבר להיכרות האישית עם היוצרת, הסטייל והשיק היפני, המתוק תק ומתקתק  אותי מבחינה  תרבותית שנים רבות.  יש משהו בסטייל האופנתי היפני, שמקורו בטוקיו שמעביר תחושה אוטופית שמרוממת את הגוף והנפש. בנוסף, הסגנון הזה מאפיין ילדי ״סנטר״ ורק על הכינוי הזה אני יכולה לכתוב רבות. הסיבות לכך שגם בישראל בני נוער רבים נמשכים ונמשכות ללוק הזה מרתקת אותי.
שאלה ליוצרת: מושא הצילום, עומדת בפוזה מול המצלמה. האם ביימת את הצילום או ש מצולמת ראתה אותך והחליטה על דעת עצמה שתצלמי אותה?
שירן דורון
עירוני יד תל אביב

# data[].attributes.body
בחרתי בצילום של אירינה וורנינג מתקופת הסגר בקורונה. התחושות החזירו אותי לתקופת הסגר בה הילדים למדו בזום מהבית ובילו שעות רבות בבדידות ובשעמום. במרכז התמונה נראית ילדה בת 12 בעלת שיער ארוך וגולש כמעט בגובה שלה, שוכבת על מיטת קומותיים כשמתחתיה נראות אמה ואחותה מסרקות אותה. לילדה אין מוטיבציה ללמוד מהבית והיא משוועת לחזור לבית הספר, עד כדי כך שמוכנה לגזור את שיערה הארוך כדי להרגיש סוף סוף תקופה חדשה כאדם חדש.
הסיפור שמאחורי הצילום רק מחזק את מידת החשיבות של בית ספר בעיני הילדים, כנראה שהרבה יותר ממה שהם מוכנים בדרך כלל להודות.
הייתי שואלת את הצלמת כיצד הצליחה להגיע אל הילדה הזו בשיא הקורונה ונכנסה לביתה לצלם?

# data[].attributes.attachment_caption
התמונה הזו הנושא שלה בדידות בתוך החלל מלא הספרים יושב הילד ונשאב למחשב ולניו מדיה שמהווה מערה שנשאב אליה .ניתן לחבר לנושא של שפה ומציאות ומהי מציאות ומשל המערה.

# data[].attributes.headline
שרון רונאי בן ארויה

# data[].attributes.subject
שרון רונאי בן ארויה

# data[].attributes.body
כפי שנראה היוצר כיוון לבדידות והניכור שנוצרת בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית , האם כך ?

# data[].attributes.body
התמונה תפסה את עיני, מאחר ואני רואה בה שילוב בין צילום עיתונות לתמונת אמנות. עד כמה צילום עיתונות יכול להיות חלק מתמונה המוצגת במוזיאון כחלק ממכלול אמנותי.
הצבעים,בקונטקסט והמציאות משתלבים להם יחדיו בצילום אחד מופלא.

# data[].attributes.attachment_caption
אבישג שאר ישוב - בודדות

# data[].attributes.headline
יעל כפיר צוקר 

# data[].attributes.subject
יעל כפיר צוקר 

# data[].attributes.body
נושא התמונה בעיניי הוא הזוגיות והקשר המופלא בין מיכה ברעם לאשתו. כמי שצפתה בסרט פעמיים היה לי קשה להתעלם ממערכת היחסים המלוכדת שלהם, כשכל אחד מבין ומשלים עם מקומו בה. הקשר שלהם מאופיין בכזה שהם אינם ניתנים להפרדה מחד, חייהם שזורים זה בזה והם תלויים זה בזה, ומאידך כל אחד יודע את מקומו והם מנהלים בחלק ניכר מהזמן חיים בודדים. לא סתם התמונה נקראת בדידות.
מבחינה צורנית ניתן לחלק את הפריים לשניים: מיכה מימין ומקדימה ככזה שנמצא בפרונט גם בחיים, ואילו אשתו בצד שמאל במישור אחורי יותר, בתור הייצוג של העזר כנגדו.
בעיניי יש ערך חינוכי לתמונה של ערכי המשפחה ולדעת לשים את טובת האחר לפנייך.
שאלה שהייתי שואלת את מיכה היא האם הוא חש צער או אשמה שאשתו הקדישה לו את חייה ולא הגשימה את המאוויים שלה בשל כך?

# data[].attributes.body
התמונה הזו כמו רגעים רבים נוספים כשאני נוסעת לחול מעמידה את המלחמה שלי ברצח בעלי החיים שוב בסימן שאלה .. עד כמה יש טעם בכל זה כאשר תמורת נזיד עדשים בצד השני של העולם אנשים נלחמים בחייהם כדי להשיג בקר .
Rijaslo

# data[].attributes.body
חמלה. אמא אדמה. אצילות.

# data[].attributes.attachment_caption
התמונה תפסה את תשומת ליבי, ראשית בשל המבט, הקרבה והפשטות. השאלה הראשונה שעלתה לי: האם מדובר בפוטושופ?! ואחרי שקראתי את ההסבר הנלווה הבנתי שמדובר בכלל בתמונה 

# data[].attributes.body
שנוצרה בתלת מימד ואז התלהבתי עוד יותר! אני עוקבת אחרי בינה מלאכותית ומתפעלת מהדברים שניתן להפיק באמצעותה. גם עבור התלמידים אני רואה ערך בסוג תמונה שכזאת.

# data[].attributes.body
שימי כהן . צליינית נוצריה מציינת את חג ההתגלות בנהר הירדן . קאסר אל יהוד 18.1.22 . הצורך התרבותי שעולה הוא החיבור האישי לדת, האמונה הגדולה בדת.
הטיפול הצילומי שעורר את תשומת ליבי זה תפיסת הרגע, הטיפות שנקלעו בתוך התמונה, הרגע המאד מסויים הזה שנתפסה הצליינית, האותנטיות. הייתי מעלה את התמונה הסאת לדיון בפני הכיתה כשיח על עולם הדוקו, על היכולת בתמונה אחת לספר סיפור מלא ושלם.
שאלה ליוצר- באיזה תאורה השתמשת ואיך זה לא הפריע לרגע האותנטי שצילמת

# data[].attributes.headline
שרית דרוקמן 

# data[].attributes.subject
שרית דרוקמן 

# data[].attributes.body
התמונה הזו הכניסה לי בוקס בבטן.
בעיני התמונה מראה את האכזריות של אנשים על חוסר תשומת לב לסביבה ולטבע. לוקחים אותו בקלות מידי.
שאלה ליוצר - האם לזה התכוון...