# data[].attributes.headline
Vokiečių rašytojas Erikas Maria Remarkas gimė 1898 m. Vokietijos mieste Osnabriuke, paprastoje darbininkų katalikų šeimoje. Įdomus faktas tas, kad Remarko antrasis vardas buvo Polas (angl. Paul), bet vėliau motinos garbei jis vardą pasikeitė į Maria. Pirmuosius savo kūrinius Remarkas pradėjo rašyti dar būdamas paauglys. Iki 1912 m. Remarkas mokslus ėjo katalikiškoje mokytojų seminarijoje. Dėl prastų mokymosi rezultatų ir neišlaikyto egzamino, 1916 m. jaunasis rašytojas buvo pašauktas kariuomenėn. Deja, karo metu rašytojas buvo smarkiai sužeistas, skeveldros sužeidė jo koją, ranką bei kaklą. Grįžęs po karo Remarkas įsidarbino mokytoju, o nuo 1921 m. jis dirbo laikraščių redaktoriumi. Čia jis aktyviai kūrė įvairiausius reklaminius tekstus, kūrė komiksus ir visur pasirašinėjo savo vardo inicialais. 1929 m. Remarkas sulaukė didelės šlovės išleidęs knygą „Vakarų fronte nieko naujo“. Jau po metų pagal šią knygą buvo sukurtas holivudinis filmas. Šis romanas buvo tiesiogiai nukreiptas prieš karą, kaip ir dar keli romanai – „Kelias atgal“ bei „Trys draugai“. Tai buvo tikrasis vadinamos „prarastosios kartos“ bruožas – kurti prieš karą agituojančius kūrinius ir skelbti būtent tokias idėjas. Būtent po romano „Vakarų fronte nieko naujo“ naciai labai įsiuto. Remarkas buvo viešai puolamas ir peikiamas, tačiau jis nuoširdžiai neslėpė savo antinacinių pažiūrų. 1932 m. rašytojas iškeliavo gyventi į Šveicariją. Čia jis kaip ir keletas kitų vokiečių rašytojų slėpėsi nuo nacių rūstybės. Negana to, 1933 m. įsiutę vokiečiai demonstratyviai degino Remarko darbus skleisdami propagandą ir nepagrįstą informaciją, kad Remarkas yra prancūzų žydas, kurio tikroji pavardė yra Kramer. Po 6 metų, 1938 m. naciai įsiutę atėmė iš Remarko Vokietijos pilietybę, tad po šio incidento Remarkas pasitraukė į JAV, 1947 m. tapęs natūralizuotu piliečiu. 1948 m. Remarkas grįžo atgal į Šveicariją. Remarkas būdamas 72 metų mirė 1970 m. Šveicarijoje, Lokarne.

# data[].attributes.subject
Vokiečių rašytojas Erikas Maria Remarkas gimė 1898 m. Vokietijos mieste Osnabriuke, paprastoje darbininkų katalikų šeimoje. Įdomus faktas tas, kad Remarko antrasis vardas buvo Polas (angl. Paul), bet vėliau motinos garbei jis vardą pasikeitė į Maria. Pirmuosius savo kūrinius Remarkas pradėjo rašyti dar būdamas paauglys. Iki 1912 m. Remarkas mokslus ėjo katalikiškoje mokytojų seminarijoje. Dėl prastų mokymosi rezultatų ir neišlaikyto egzamino, 1916 m. jaunasis rašytojas buvo pašauktas kariuomenėn. Deja, karo metu rašytojas buvo smarkiai sužeistas, skeveldros sužeidė jo koją, ranką bei kaklą. Grįžęs po karo Remarkas įsidarbino mokytoju, o nuo 1921 m. jis dirbo laikraščių redaktoriumi. Čia jis aktyviai kūrė įvairiausius reklaminius tekstus, kūrė komiksus ir visur pasirašinėjo savo vardo inicialais. 1929 m. Remarkas sulaukė didelės šlovės išleidęs knygą „Vakarų fronte nieko naujo“. Jau po metų pagal šią knygą buvo sukurtas holivudinis filmas. Šis romanas buvo tiesiogiai nukreiptas prieš karą, kaip ir dar keli romanai – „Kelias atgal“ bei „Trys draugai“. Tai buvo tikrasis vadinamos „prarastosios kartos“ bruožas – kurti prieš karą agituojančius kūrinius ir skelbti būtent tokias idėjas. Būtent po romano „Vakarų fronte nieko naujo“ naciai labai įsiuto. Remarkas buvo viešai puolamas ir peikiamas, tačiau jis nuoširdžiai neslėpė savo antinacinių pažiūrų. 1932 m. rašytojas iškeliavo gyventi į Šveicariją. Čia jis kaip ir keletas kitų vokiečių rašytojų slėpėsi nuo nacių rūstybės. Negana to, 1933 m. įsiutę vokiečiai demonstratyviai degino Remarko darbus skleisdami propagandą ir nepagrįstą informaciją, kad Remarkas yra prancūzų žydas, kurio tikroji pavardė yra Kramer. Po 6 metų, 1938 m. naciai įsiutę atėmė iš Remarko Vokietijos pilietybę, tad po šio incidento Remarkas pasitraukė į JAV, 1947 m. tapęs natūralizuotu piliečiu. 1948 m. Remarkas grįžo atgal į Šveicariją. Remarkas būdamas 72 metų mirė 1970 m. Šveicarijoje, Lokarne.

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Western Front Erich Maria Remarque Audiobook

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Erichas Marija Remarkas- vienas populiariausių XX amžiaus Vokietijos rašytojų. Jis yra žinomas kaip „prarastosios kartos" rašytojas, vaizdžiai ir įtikinamai rašęs apie XX a. gyvenimą. Jam teko patirti Pirmojo pasaulinio karo žiaurumus bei ekonominę ir politinę Veimaro respublikos krizę. Todėl jo kūryboje atsispindi to meto žmonių vargai, sunkus gyvenimas bei tragiškas likimas. Tai yra svarbiausias E. M. Remarko kūrybos bruožas. Jis išpopuliarėjo 1928 metais, kai buvo išleistas pirmasis jo romanas „Vakarų fronte nieko naujo". Šis kūrinys skiriasi nuo kitų Pirmojo pasaulinio karo metu rašiusių rašytojų kūrinių tuo, kad niekas dar nebuvo taip atvirai rašęs apie Pirmąjį pasaulinį karą. E. M. Remarkas pats savanoriškai dalyvavo šiame kare, todėl epizodai, atskleidžiantys karo žiaurumą, yra aprašyti taip tikroviškai, kad skaitytojas įsitraukia į pasakojimą, negali atsitraukti nuo knygos. Bent taip buvo man, kai skaičiau šį romaną. Siužetas įtemptas ir psichologinė įtampa didėja kiekviename puslapyje.

Pagrindinis romano „Vakarų fronte nieko naujo" veikėjas, jaunas kareivis Paulius Boimeris, kartu su savo draugais tiesiai iš mokyklos suolo patenka į kariuomenę. Pirmiausia jie išeina karinius apmokymus, o tada patenka į frontą. Romane aprašomi Pirmojo pasaulinio karo įvykiai, kurie sudaro epinio veiksmo foną. Romane rašoma, kaip P. Boimeris bei jo draugai susiduria su karo pavojais bei sunkumais- nežmoniškais kapralo Himelštoso apmokymais, pavojingomis akistatomis su priešo kariuomene priekinėse fronto linijose bei šiurpiais vaizdais po mirtinų atakų. „Mes matome žmones, kurie dar gyvi, nors jiems trūksta galvos, mes matome bėgančius kareivius, kuriems nutrauktos abiejų kojų pėdos, <...> matome žmones be burnos, be smakro, be veido, <...> teka saulė, ateina naktis, granatos švilpia, gyvenimas baigtas". Tai pasakojimas apie tai, kaip kare žūva jaunoji karta: iš pradžių P. Boimerio draugai ir bendražygiai, o tada jis pats. Jo mirtis- netikėta, beprasmiška, nors ją buvo galima nujausti, nes toks likimas ištiko daugumą „prarastosios kartos" žmonių. Tą dieną, kai mirė pagrindinis veikėjas, „kariuomenės pranešimą sudarė tiktai vienas sakinys: „Vakarų fronte nieko naujo". Šis sakinys - romano pavadinimas. Jis atspindi Pirmojo pasaulinio karo situaciją - vieno kario mirtis - tai dar ne pasaulio pabaiga, ne įvykis, kuris gali nulemti šalies ateitį.

Nors minėjau, jog šiame romane yra aprašomi Pirmojo pasaulinio karo įvykiai, tačiau jie nėra patys svarbiausi šiame kūrinyje. Remdamasis šiais įvykiais, E. M. Remarkas atskleidžia psichologines problemas, žmogiškus jausmus, karo beprasmybę. Visą tai rašytojas perteikia per patrauklų bei spalvingą Pauliaus Boimerio charakterį. Tai santūri, reljefiška asmenybė, trokštanti gyventi, turinti subtilius jausmus ir praktinį nuovokumą, humorą bei melancholiją. P. Boimerio paveikslas tampa „prarastosios kartos" likimo simboliu. Labai didelę reikšmę turi P. Boimerio ir jo bendražygių draugystė. Draugų balsai, išgirsti nelaimės akimirką, Pauliui yra „brangesni už gyvenimą, <...> brangesni už motinos meilę, stipresni už bet kurią baimę, jie yra didžiausia ir patikimiausia apsauga". Ši draugystė yra vienintelė atsvara visa naikinančiam karui. Romano tema - gyvenimas Pirmojo pasaulinio karo metu - yra įdomi tiems skaitytojams, kurie nėra susidūrę su karu. Tačiau tiems, kurie yra kariavę, šis romanas gali atgaivinti skaudžius prisiminimus iš karo. Įdomu yra skaityti žmogaus, dalyvavusio aprašomuose įvykiuose, pasakojimą. Tai yra autentiška, nepagražinta istorija. Remarkas visa tai išgyveno, tad jis nieko neslepia, aprašo taip, kaip buvo. Tai - vienas iš faktų, kodėl ši knyga yra patraukli.

E. M. Remarko romanas „Vakarų fronte nieko naujo"- visame pasaulyje žinoma bei skaitoma knyga. Ją aš perskaičiau, lyginant su kitomis knygomis, greita. Aš taip įsitraukiau į siužetą, kad negalėjau atsitraukti nuo knygos - skaičiau ne tik namie, bet ir darbe per pietų pertrauką, taip pat dirbdama namie vis stengdavausi rasti minutę laiko, kad galėčiau paskaityti bent vieną romano puslapį. Man patinka knygos, kuriose yra aprašomi įvykiai, paremti istorijos faktais. Šis romanas man primena E. Hemingvėjaus romaną „Kam skambina varpai", nes jame taip pat aprašomas karas (šiuo atveju - Ispanijos pilietinis karas), veikėjų išgyvenimai. E. M. Remarko romano stilius man primena ir lietuvių autoriaus Juozo Lukšos - Daumanto knygą „Partizanai". Daumantas - vienas žymiausių Lietuvos partizanų. Jis aprašė įvykius jam prisijungus prie partizanų. Šias tris knygas vienija tematika- šalies gynimas, egzistencinės, išlikimo problemos bei pabaiga - pagrindinis personažas (pasakotojas) miršta. Man tokia pabaiga buvo netikėta skaitant visas tris knygas. E. M. Remarko romaną siūlau perskaityti tiems, kuriems patinka knygos karo tema. Nemanau, kad perskaitę nusivils- užversdama šią knygą aš dar ilgai mąsčiau apie ją, apie gyvenimą Pirmojo pasaulinio karo metu.

# data[].attributes.attachment_link.title
rašyk.lt: „Vakarų fronte nieko naujo" Erich Maria Remarque

# data[].attributes.attachment_link.description
Erichas Marija Remarkas- vienas populiariausių XX amžiaus Vokietijos rašytojų. Jis yra žinomas kaip „prarastosios kartos" rašytojas, vaizdžiai ir įtikinamai rašęs apie XX a. gyvenimą. Jam teko patirti Pirmojo pasaulinio karo žiaurumus bei ekonominę ir politinę Veimaro respublikos krizę. Todėl jo kūryboje atsispindi to meto žmonių vargai, sunkus gyvenimas bei tragiškas likimas.

# data[].attributes.headline
“Fronto siaubas kažkur prasmenga, kai tik nusigręžiame nuo jo, ir mes stengiamės įveikti jį, krėsdami nepadorius ir piktus juokus; jei kas miršta, tai apie jį sakoma, kad užraukė subinę, ir tokiu tonu kalbame apie viską. Tai gelbėja mus nuo pamišimo. Kol mes taip į viską žiūrime, galime priešintis.“

# data[].attributes.subject
“Fronto siaubas kažkur prasmenga, kai tik nusigręžiame nuo jo, ir mes stengiamės įveikti jį, krėsdami nepadorius ir piktus juokus; jei kas miršta, tai apie jį sakoma, kad užraukė subinę, ir tokiu tonu kalbame apie viską. Tai gelbėja mus nuo pamišimo. Kol mes taip į viską žiūrime, galime priešintis.“

# data[].attributes.headline
“Ir aš žinau: visa tai, kas dabar, kol mes esame kare, nugrimzta sieloje kaip akmuo, po karo vėl iškils, ir tik tuomet prasidės kalba apie tuos dalykus, ir nuo tos kalbos priklausys gyventi ar mirti. “

# data[].attributes.subject
“Ir aš žinau: visa tai, kas dabar, kol mes esame kare, nugrimzta sieloje kaip akmuo, po karo vėl iškils, ir tik tuomet prasidės kalba apie tuos dalykus, ir nuo tos kalbos priklausys gyventi ar mirti. “

# data[].attributes.headline
“Mes matome žmones, kurie dar gyvi, nors jiems trūksta galvos, mes matome bėgančius kareivius, kuriems nutrauktos abiejų kojų pėdos, <…> matome žmones be burnos, be smakro, be veido, <…> teka saulė, ateina naktis, granatos švilpia, gyvenimas baigtas“

# data[].attributes.subject
“Mes matome žmones, kurie dar gyvi, nors jiems trūksta galvos, mes matome bėgančius kareivius, kuriems nutrauktos abiejų kojų pėdos, <…> matome žmones be burnos, be smakro, be veido, <…> teka saulė, ateina naktis, granatos švilpia, gyvenimas baigtas“