# data[].attributes.body
Din punct de vedere anatomic, ochiul este, după cum se știe, un organ deosebit de complex, servind la transformarea imaginilor geometrice ale corpurilor în senzații vizuale. Ochii sunt organele văzului. Putem vedea obiectele pentru că razele solare sunt reflectate de acestea și intră în ochi. Celulele fotosensibile din fundul ochilor trimit informațiile la creier, pe care le interpretează ca imagini. Fiecare ochi vede obiectele dintr-un unghi diferit pentru a ne ajuta să vedem tridimensional (vedere stereoscopică).

# data[].attributes.body
Razele solare intră în ochi printr-un orificiu numit pupila, trec printr-un strat transparent numit cornee și printr-o lentilă numită cristalin. Ochii noștri transformă lumina reflectată de un obiect într-o imagine recunoscută de creier. Partea din față a ochiului este o lentilă convexă convergentă. Ea focalizează razele de lumina, astfel încât formează o imagine pe un strat în partea din spate a ochiului, numită retină. Imaginea formată este întoarsă, dar creierul nostru corectează lucrul acesta astfel încât vedem lucrurile drepte. Retina conține receptori fotosensibili numiți celule cu bastonașe și celule cu conuri. Acestea transformă impulsurile nervoase care circulă către creier de-a lungul nervului optic. Creierul interpretează aceste impulsuri ca o imagine, pe care o și întoarce în poziția corectă.

# data[].attributes.body
Binoclul este un instrument optic, folosit pentru observarea obiectelor aflate la mare depărtare, cu ajutorul unor mici lunete terestre. Are rol asemănător lunetei/ocheanului, dar față de acesta, binoclul oferă efectul de stereoscopie, ceea ce face observarea mai clară a reliefului imaginilor și o apreciere mai bună a distanței.

# data[].attributes.attachment_caption
Secțiunea transversală a ansamblului de lentile releu - sistemul 2.

# data[].attributes.body
Binoclu galilean
Majoritatea binoclurilor timpurii au utilizat optica galileană; adică au folosit un obiectiv convex și un ocular concav. Construcția galileană are avantajul de a prezenta o imagine dreaptă, dar are un câmp de vedere îngust și nu este capabil să mărească foarte mult. Acest tip de construcție, este încă folosit în modele foarte ieftine și în binoclurile de teatru sau în lorniete.

Binoclu keplerian
O imagine îmbunătățită și o mărire superioară s-a obținut la binoclurile kepleriene, unde imaginea formată de lentilele obiectivului este privită prin oculare pozitive. Deoarece configurația kepleriană produce o imagine inversată, au fost utilizate diverse metode pentru a prezenta imaginea într-un mod corect.

-Binocluri cu lentile pentru inversare
În binoclurile fără prisme, cu optică kepleriană (care uneori erau numite „lunete gemene”), fiecare tub avea între obiectiv și ocular una sau două lentile suplimentare (ansamblu de lentile releu). Aceste lentile sunt folosite pentru a mări imaginea.

# data[].attributes.body
Binoclurile cu prismă Porro
Binoclurile cu prismă Porro sunt numite după opticianul italian Ignazio Porro, care a brevetat acest sistem de inversare a imaginii in 1854, și care ulterior a fost perfecționat de producători precum compania Carl Zeiss în anii 1890. Binoclurile de acest tip utilizează o prismă Porro într-o configurație dublă a prismei în formă de Z pentru a inversa imaginea, adică schimbă parcursul luminii între lentila frontală și ocular. Această caracteristică este specifică binoclurilor largi, cu lentilele obiectivului bine separate, dar compensate de oculare.

# data[].attributes.body
Ochelarii sunt instrumente optice alcătuite dintr-o ramă și două lentile sau prisme purtate în fața ochilor pentru corectarea unor defecte ale vederii, protecție sau cu rol estetic.
Ochiul si mai exact globul ocular, este compus din mai multe paturi, aşezate în straturi consecutive şi care îndeplinesc diferite roluri. Corneea, cristalinul şi retina sunt principalele afectate în afecțiuni ale vederii.

Retina este membrană cea mai internă a ochiului, este de origine nervoasă şi contine celulele responsabile direct de vederea noastră. Fiindcă exista 2 tipuri de celule in retină, o parte responsabile de vederea luminoasa, iar cealaltă de vederea nocturnă, exista o retina fotopică (de zi) şi o retină scotopică (de noapte). Pentru că vederea să fie clara ochiul trebuie să focalizeze lumina intr-o zonă bine delimitată pe retină, numită macula lutea(pata galbenă) – situată in centrul retinei, în partea din spate.

# data[].attributes.body
Cum realizeaza lupa impresia de marire a imaginii

# data[].attributes.body
Miopia apare atunci când globul ocular este uşor mai alungit din fața pana in spate decât in mod normal. Asta face ca razele de lumină să se focalizeze in fața retinei, şi nu exact pe retina cum ar fi normal. Miopia este o boala familiala şi apare de obicei in copilărie.

Semne şi simptome ale miopiei: dureri de cap sau de ochi, oboseală în timpul sofatului sau in timpul efortului fizic. Miopii au dificultați în a vedea clar lucrurile la distanță (semne de circulație, texte indepărtate) dar văd bine de aproape (cititul sau cusutul).

# data[].attributes.headline
Lupa are distanța focală de câțiva centimetri. Ea dă o imagine virtuală, dreaptă și mărită a obiectului. 

# data[].attributes.subject
Lupa are distanța focală de câțiva centimetri. Ea dă o imagine virtuală, dreaptă și mărită a obiectului. 

# data[].attributes.body
!!  Trebuie ținută cât mai aproape de ochi. !!

# data[].attributes.headline
Lupa este considerată unul dintre cele mai simple aparate optice. Grecii și romanii au folosit acum 2000 de ani un vas de sticlă umplut cu apă pentru a vedea diferite obiecte mărite.

# data[].attributes.subject
Lupa este considerată unul dintre cele mai simple aparate optice. Grecii și romanii au folosit acum 2000 de ani un vas de sticlă umplut cu apă pentru a vedea diferite obiecte mărite.

# data[].attributes.headline
Lupa este un instrument optic format dintr-o lentilă convergentă (sau dintr-un ansamblu convergent de lentile, fixate într-o montură)care, așezat în fața unui obiect, dă o imagine mărită a acestuia, permițând examinarea unor obiecte de foarte mici dimensiuni.

# data[].attributes.subject
Lupa este un instrument optic format dintr-o lentilă convergentă (sau dintr-un ansamblu convergent de lentile, fixate într-o montură)care, așezat în fața unui obiect, dă o imagine mărită a acestuia, permițând examinarea unor obiecte de foarte mici dimensiuni.

# data[].attributes.body
montură = Piesă sau parte a unui sistem tehnic în care se montează o altă piesă a acestuia.

# data[].attributes.headline
Microscopul este un instrument optic care transmite o imagine mărită a unui obiect observat printr-un sistem de lentile.

# data[].attributes.subject
Microscopul este un instrument optic care transmite o imagine mărită a unui obiect observat printr-un sistem de lentile.

# data[].attributes.headline
Istoria microscopului: În jurul anului 1590, doi olandezi producători de ochelari, Zaccharias Janssen și fiul său Hans, au experimentat cu conceptul brut de microscop care mărea obiectele de 10 pana la 30 de ori. În  1609 Galileo Galilei a îmbunătățit principiul și a adăugat un instrument de focusare. Aceste instrumente rudimentare nu s-au schimbat foarte mult până la începutul anilor 70, secolul XVII. Anton von Leeuwenhoek este considerat părintele microscoapelor datorită transformărilor pe care le-a adus in design-ul său și domeniului de utilizare al microscopului. Acesta lucra ucenic intr-un magazin în care lentilele de mărire erau folosite pentru a observa țesătura hainelor. Anton a fost inspirat de aceste lentile și a învățat metode noi de finisare pentru lentile mici care măreau de până la 270 de ori. Astfel a apărut primul microscop propriu-zis.

# data[].attributes.subject
Istoria microscopului: În jurul anului 1590, doi olandezi producători de ochelari, Zaccharias Janssen și fiul său Hans, au experimentat cu conceptul brut de microscop care mărea obiectele de 10 pana la 30 de ori. În  1609 Galileo Galilei a îmbunătățit principiul și a adăugat un instrument de focusare. Aceste instrumente rudimentare nu s-au schimbat foarte mult până la începutul anilor 70, secolul XVII. Anton von Leeuwenhoek este considerat părintele microscoapelor datorită transformărilor pe care le-a adus in design-ul său și domeniului de utilizare al microscopului. Acesta lucra ucenic intr-un magazin în care lentilele de mărire erau folosite pentru a observa țesătura hainelor. Anton a fost inspirat de aceste lentile și a învățat metode noi de finisare pentru lentile mici care măreau de până la 270 de ori. Astfel a apărut primul microscop propriu-zis.

# data[].attributes.body
*Microscopul biologic:
-Acesta este cel mai comun tip de microscop. Mai este numit de cercetare. Puterea de mărire variază între 40 si 1000 de ori dar poate merge până la 1500x sau 2000x. Cea mai importantă zonă folosită este cea intre 400x-500x.
*Microscopul stereo:
-Acest tip de microscop este al doilea tip de microscop în ordinea popularității. Ele mai sunt denumite microscoape de disecție sau de inspecție. Prin microscop stereo înțelegem un instrument cu putere mică de mărire. Puterea de mărire poate varia între 10x și 80x – dar de obicei este situată între 10x și 40x.
*Microscop inversat - este un microscop a cărui iluminator și condensator se află deasupra mesei de lucru. Obiectivele se afla sub masa de lucru.