# data[].attributes.headline
משימתיות בתוך משבר

# data[].attributes.subject
משימתיות בתוך משבר

# data[].attributes.body
הסיפור של בתיה- על איך היא הקימה במהירות בית ספר בבית המלון שאליו פונתה, ואיך אחר כך היא חברה לאנשי מקצוע נוספים כדי לפתוח בית ספר אלטרנטיבי ורשמי יותר, פשוט תפס אותי. זה מראה בדיוק מהי משימתיות: היכולת לראות צורך ולפעול בנחישות, לא משנה כמה קשה המצב, ואיך זה יכול ליצור משהו כל כך חשוב כמו מסגרת חינוכית בתוך בלאגן של משבר. בעיניי, זו דוגמה מדהימה לכוח של יוזמה אישית ולכמה חשוב להאמין בחינוך, אפילו בתקופות הכי מאתגרות.

# data[].attributes.body
המאפיינים היחודיים שסיגל הפגינה הם מוטיבציה גבוה, כושר עבודה ועשיה, כמו שהיא אמרה ״כל הזמן לנוע בין שני מסלולים. בין הדחוף לחשוב״. אני חושב שהמשפט הזה מאוד משקף את מי שהיא. וכמו שהיא מזכירה שהסיטואציות של המלחמה גרמו לכך שמנהלים הצליחו להביא לידי ביטוי את כושר המנהיגות והובלה וגם להפך. נכון היא לא יכלה להגיע להשגים האלה ללא הצוות שהיה שם הייתה לכל אורך הדרך.

חשוב לציין שגם בזה היא ידע כיצד לפעול, היכולת שלה לראות את הצוות המקצועי לדעת כיצד לתגמל ולעריך הוא מאפיין מאוד חזק אצל מנהלת.

# data[].attributes.body
התרשמתי מאוד מבתיה והיכולת שלה להגיע לכל השחקנים הרלוונטיים עבור התלמידים עניין שדורש יחסים בין אישים ברמה גבוה. אפשר להבין מתוך דבריה ופעולותיה שהיא הצליחה לבנות מערכת מתפקדת עבור כולם, בזכות הדחיפה שלה והקשרים שהיא יצרה במהלך המלחמה.

# data[].attributes.body
על פי הראיון עם בתיה, ניתן לזהות בבירור את מאפייני המנהיגות הנשית כפי שמתוארים במאמר של אופלטקה והרץ-לזרוביץ (2011). בתיה פעלה מתוך מחויבות עמוקה לתלמידים ולצוות, כאשר יזמה הקמה של מסגרת חינוכית מאולתרת בשעת חירום, תוך גילוי יצירתיות, העזה ופעולה מתוך ערכים אישיים. סגנון פעולה זה מהדהד את קביעת המחברים כי "נשים נוטות לסגנון ניהול משתף ודמוקרטי, המדגיש עבודה קולגיאלית, שיתוף בתהליכי קבלת ההחלטות, קשרים בין-אישיים והתייעצות" . אף שבתיה הייתה בעמדת הובלה, היא פעלה מתוך תחושת אחריות קולקטיבית ולא כסמכות בודדת, מה שמתאים למה שהמחברות מכנות "שילוב בין סגנון ניהול סמכותי למשתף, המשלב אחריות ניהולית עם רגישות לצורכי אחרים" .

# data[].attributes.body
סיגל ממחישה את המאפיינים המרכזיים של מנהיגות נשית כפי שמתוארים על ידי אופלטקה והרץ-לזרוביץ (2011). בעיצומו של משבר, כאשר בית הספר שלה פוצל לשני מוקדים בעקבות הפינוי, היא פעלה באופן עצמאי: "לא ממש חיכינו להחלטות של משרד החינוך... עשינו פעולות". התנהלות זו משקפת את טענת המחברות כי נשים מנהלות "נוטות לשלב בין סגנון ניהול סמכותי למשתף, המשלב אחריות ניהולית עם רגישות לצורכי אחרים" . סיגל לא רק ניהלה בפועל, אלא גם יצרה סדר וגבולות תוך שותפות עם הצוות, כשהיא מדגישה: "לצד ההכלה... אני הצבתי דרישה".

יחד עם התארגנות מהירה וקבלת החלטות מורכבות, סיגל הפנתה תשומת לב מיוחדת לרווחה הרגשית של הצוות והתלמידים: "מה שאני דורשת מהצוות לגבי הילדים, אני מיישמת מול הצוות". גישה זו מתכתבת עם דברי המאמר שלפיהם "המנהלות שמות דגש רב על יחסים בין-אישיים, קרבה והתייעצות, ומייחסות חשיבות רבה להיבטים הרגשיים-חברתיים של עבודתן" . סיגל פעלה מתוך אחריות מערכתית, אך לא ויתרה על רוך, הקשבה והתבוננות רגשית באנשים שסביבה — ובכך מבטאת הלכה למעשה את המתח היצירתי שבין סמכות לרגישות, שהוא ליבת המנהיגות הנשית כפי שתוארה במחקר.

# data[].attributes.headline
בתיה הקימה בית ספר במל

# data[].attributes.body
בתיה הקימה בית ספר במלון (״נביא הסעות ונביא את הילדים שלנו מהמלון ונבנה לנו בית ספר. משרד החינוך זרם איתנו כי ההחלטות היו הגיוניות. אנחנו מביאים את הצוות, אנחנו גורמים לילדים להיות יחד, אנחנו שומרים על הקהילות שלנו וכל זה תוך כדי החלטות מאוד מהירות״.)

# data[].attributes.headline
בתיה אימצה מודל של למי

# data[].attributes.body
בתיה אימצה מודל של למידה חווייתית - במקום לעשות דף עבודה - המציאו משחקים, כתבו ספרים.

# data[].attributes.headline
דליה מביעה יוזמה - היא

# data[].attributes.body
דליה מביעה יוזמה - היא אומרת שהיא מניעה דברים שהיא רוצה לקדם ולא מחכה שיביאו לה (״לעשות דברים להניע, ליצור קשרים ולא להיות בעמדה שיביאו לי״).

# data[].attributes.headline
״אני חושבת עם גמישות מ

# data[].attributes.body
״אני חושבת עם גמישות מחשבתית, יצירתיות, פשרה״.

# data[].attributes.headline
בתיה הציגה סגנון הובלה

# data[].attributes.body
בתיה הציגה סגנון הובלה שמבוסס על תעוזה, יוזמה וגמישות מחשבתית. היא הדגישה: "לא פחדתי, ואני חושבת שזה הסוד של ההצלחה... מצאתי את עצמי תוך כדי תנועה." סגנונה אינו סמכותי או היררכי, אלא פתוח, מאפשר ומבוסס על אמונה ביכולת של האחר. דבריה תואמים את המאמר של אופלטקה והרץ-לזרוביץ (2011), שבו נטען כי נשים רבות נוקטות במנהיגות משתפת ודמוקרטית. מנהיגות אשר מאופיינת בהתייעצות, עבודת צוות וקידום יחסים בינאישיים, בניגוד למודלים המסורתיים שנכתבו ברוח גברית.

# data[].attributes.headline
בתיה מדגישה באופן עקבי

# data[].attributes.body
בתיה מדגישה באופן עקבי את החשיבות של יחסים בין אישיים כבסיס לעבודה חינוכית. "כשכל אחד מוותר, שמים אגו בצד, מבינים שזה המצב... המורים בעצמם היו על הקצה, וכל דבר קטן יערער אותם." היא הדגימה כיצד בניית אמון והכלה הדדית בצוות חדש ולא מוכר היו קריטיים לתפקוד. לפי אופלטקה והרץ-לזרוביץ, סגנון מנהיגות נשי כולל מחויבות רבה ליחסים חברתיים, רגישות בין-אישית ושיתוף בקבלת החלטות. כל אלה ניכרו בדבריה ובאופן שבו הובילה את הצוות במציאות משתנה.