# data[].attributes.body
En ustabil tilværelse præget af uro var dagligdag for jøderne under Anden Verdenskrig. Dette er sanseliggjort i arkitekturen på Dansk Jødisk Museum

”Vi går faktisk rundt i de fire hebraiske bogstaver for ordet Mitzvah,” udbrød en museumsgæst. Med de krogede og skæve vægge sammensat med usymmetriske gulve og dæmpet lys, gav det pludselig mening. Mitzvah kan oversættes til dybfølt reaktion, og står hovedsageligt for den positive erfaring jøderne har haft i Danmark.

Arkitekten til Dansk Jødisk Museum, Daniel Libeskind, har netop forsøgt at sanseliggøre den taknemmelighed jøderne har, men samtidigt også den urolige og ustabile tilværelse under Anden Verdenskrig.

# data[].attributes.headline
Et universitetsmuseum for børn og voksne?

# data[].attributes.subject
Et universitetsmuseum for børn og voksne?

# data[].attributes.body
Midt i det dunkle rum står et stort dinosaurkranie. Tiltrækningskraften er stor. Før man ved af det, står man omgivet af alt fra store dinosaurskeletter til små dinosauræg i børnehøjde. Udstillingen udstråler et museum med fokus på børn, læring og leg. Når man går videre gennem museets resterende udstillinger, er det dog et andet billede, man får af Geologisk Museum i København.

”WAUW, stor dinosaur.” Sådan siger Storm på 2 år om udstillingen ’Dinosaurfamilier’ ifølge Geologisk Museums hjemmeside. Albert på 10 år udtaler: ”Der er mange knogler, det er sejt. Jeg har også prøvet at røre ved nogle af æggene.” Geologisk Museum har indsamlet en række udtalelser fra besøgende. Det iøjnefaldende er de mange udtalelser fra børn mellem 2 og 13 år, der alle udtrykker børnenes fascination af de mange dinosaurer og begejstringen ved at kunne håndtere bl.a. æggene. Den fascination og begejstring kommer også til udtryk hos de familier, der er taget ind for at se udstillingen.

# data[].attributes.body
Dér var den! Den lille gule og lyserøde knap, som jeg havde set den illustreret på bannerne udenfor. Som et nysgerrigt barn havde jeg ledt med lys og lygte efter den. I udformning mindede den mest af alt om en knap, der ville sætte gang i en dynamiteksplosion under et faldefærdigt højhus. Med en forventning om at alt kunne ske, gav jeg knappen et tryk.
På Nationalmuseet kan du være heldig at møde alt-kan-ske-knappen - også kendt som kedsomhedsknappen. Dette indslag er istandsat efter museets, relativt, nye museumsdirektør Rane Willerslevs tiltrædelse. Willerslev har slået sit ry fast som værende en af nationens førende antropologiske forskere og eventyrere - en moderne action man. Med udtalelser som: “Folk gider ikke se på repræsentationer længere - det gider jeg heller ikke selv - jeg vil være i det!” understreger Willerslev sin forventning til, hvad et museum skal tilbyde dets brugere samt sin vision for Nationalmuseet.

# data[].attributes.body
Du kan røre ved en vaskeægte dinosaurknogle på Geologisk Museum – men du opdager det måske ikke. Knoglen er udstillet blandt de mange rekonstruktioner i den nye dinosaurudstilling på Geologisk museum, og der er ingen tekst der indikerer eller fortæller at dette er en ægte knogle. Hele udstillingen skaber forvirring og spænding med spørgsmålet – må jeg røre ved det? Er det ægte eller en rekonstruktion? Og vi ved det ikke. Der er kun ét skilt i lokalet med de store dinosaurer, hvor der står, at de er rekonstruktioner. Ellers kunne de i princippet være ægte, og hvor spændende er det ikke? Tænk sig, at man kan og må røre ved dinosauræg, -fossiler, og -knogler. For der er ingen skilte der siger at man ikke må. Udstillingen ”Dinosaurfamilier” på Geologisk museum appellerer til børn og barnlige sjæle på flere forskellige måder. Man lokkes til at gå igennem udstillingen med alt fra rekvisitter til video og lyd, foruden alle de spændende skeletter og farverige malerier af dinosaurer.

# data[].attributes.headline
Hold – stop – stands! Det er politiet – eller rettere deres museum

# data[].attributes.subject
Hold – stop – stands! Det er politiet – eller rettere deres museum

# data[].attributes.body
Det første man møder, når man træder ind ad den store port, er et knirkende gulv. Det næste er en uniformeret mand, der sidder i hjørnet. Han iagttager mig. Jeg indser, at jeg ved at bevæge mig herind, må konfronteres med nogle af menneskehedens største forbrydelser. Han rejser sig. Og går langsomt mod mig. Nu stående overfor mig, hører jeg ham sagte hviske disse ord: velkommen til. Hans stemme er sikkert hæs af at fortælle om alle de interessante udstillinger der findes her på Politimuseet.

Et autentisk indblik
Jeg befinder mig på Politimuseet, et forholdsvis centralt beliggende museum i København, i lokaler som oprindeligt tilhørte en politistation opført i 1883. Det, at museet har til huse i en gammel politistation, danner en meget passende ramme for et museum, som via autentiske genstande, interaktivitet og inkorporeringen af rummet beretter om politiets skiftende virkelighed fra dets spæde begyndelse, til politiet som vi kender det i dag – her er fortællingerne medrivende.

# data[].attributes.headline
Teatermuseet: en overset perle i hjertet af København

# data[].attributes.subject
Teatermuseet: en overset perle i hjertet af København

# data[].attributes.body
Små gange forbundet med smalle trapper, svagt belyst af forgyldte lamper, der lader kroge og hjørner forblive i skygge. Her er plads til at gemme sig, og plads til at være en anden. Teatret har tradition for at fortælle historier og fungere som en flugt fra virkeligheden, og det er denne følelse, man får, når man går på Hofteatrets små gange, der forbinder de gamle loger og den gamle scenen med formidlingen af dansk museums historie.

Mange kender ikke til Teatermuseet, selvom det har eksisteret siden 1922. Her bliver historier, ikke bare fra Hofteatrets egen tid fortalt, men også historier fra den øvrige teaterverden i Danmark. Selvom det er et lille museum, placeret i historiske lokaler, formår det at udnytte dette og gøre det til en del af den oplevelse, det er at være på museet. Selve teatret er lige så meget en del af museet som det genstande, der er stillet til udstilling der.

# data[].attributes.body
Senest tirsdag klokken 8.00 lægger du en tekstbid ud: Rubrikker, indledning og kerneafsnit. Og kun det!

# data[].attributes.body
Fortællesætning: Jeg vil fortælle, at der er er aktiviteter for hele familien på Nationalmuseet

Medie:  Sjovforbørn.dk

Målgruppe: Det vil jeg fortælle til forældre der gerne vil aktivere deres børn i ferien

Titel: Nationalmuseet er dit fiks til timevis af underholdning i påskeferien!

Indledning: Lyserød og redigeret! Sådan er den verden du træder ind i. Kostumer og parykker i lange rækker. Skarpe blitz tordner som geværsalver. Fnis og latter lyder fra båsene, hvor der poseres på livet løs. Du befinder dig på Nationalmuseet, i deres nye faste udstilling om Cosplay.

Kerneafsnit: Påskeferien er snart over os, og et af de attraktive udflugtssteder er Nationalmuseet. Leder du efter et tilbud til dig og dine børn ferien over, er Cosplayudstillingen værd at overveje. Her er der mulighed for at klæde sig ud, tage fotoshots sammen med vennerne, vælge forskellige filtre og baggrunde, samt at få printet sine egne unikke billedserier.

# data[].attributes.body
Ved hjælp af medkuratering og inddragende historiefortælling har Nationalmuseet skabt en smuk og samfundsrelevant udstilling
Lyden af en stemme, der messende synger på et fremmed sprog, lokker mig ind i et lille hjørne af Nationalmuseets etnografiske samling. Her finder jeg ikke blot en fantastisk udstilling, men en inspirerende fortælling om et fremmed folks traditioner og dets dybe rødder.

Med udstillingen Edderkoppekvindens spind har Nationalmuseet tilgået deres etnografiske samling på en ny, mere involverende måde. Udstillingen består af museets egen samling af Navajo-indianske tæpper, samt den moderne Navajo-familie Whitehairs egne tæpper, og selvom den blot består af to af museets utallige lokaler, er det denne udstilling jeg husker, da jeg kommer hjem.

# data[].attributes.headline
Hvem var gerningsmanden og hvad var motivet?

# data[].attributes.subject
Hvem var gerningsmanden og hvad var motivet?

# data[].attributes.body
Det dunkle rum på første sal udstråler følelsen af mystik, hvem gjorde det og hvorfor? En efterladt barnevogn er fremstillet som bevismateriale i udstillingen, men hvor forsvandt den lille dreng hen, da han en formiddag forsvandt sporløs fra din barnevogn ude foran en butik? - Ingen ved det.

Særudstillingen, Uopklaret, kan du finde på Politimuseet i hjertet af København. Denne udstilling er ikke for sarte sjæle, der er mordvåben og bevismateriale fra uopklarede sager i Danmark, der har plaget politiet gennem tiden. Særudstillingen prøver ikke at komme med svar på sagerne, dog sætter udstillingen fokus på efterforskningen, kriminalteknik, konspirationsteorier og mediernes rolle i disse sager. Udstillingen er med til at skabe frustration, afmagt og en smule utryghed ved publikummet, da dette gives igennem de uopklarede sager, de såkaldte cold-cases.

# data[].attributes.body
Mystikken breder sig helt ind i marv og ben, idet jeg træder ind i udstillingen heroppe på 4. sal i et hyggeligt loftsområde med skrå vægge. Dette er en vanvittig smuk udstilling: Gamle skrifter på gulnet papir og med sirlig skrift i montrer og vitrineskabe i ædelt nøddebrunt træ.  Og dernæst de overraskende billeder. Jeg troede ikke, at muslimer måtte gengive skaberværket i deres billeder, således at de derfor kun udførte deres kunst i mangeartede smukke mønstre. Hvad ligger der bag dette? Her i Aladdins hule må jeg vist have hjælp af Lampens Ånd til at vise vej for at komme til en større forståelse af muslimernes verden.

Jeg befinder mig højt oppe under loftet i Den Islamiske Samling, som er en del af museumskomplekset, Davids Samling. Museet ligger i Kronprinsessegade lige over for Rosenborg Slotshave i København. Samlingen er skabt af højesteretssagfører C.L. David (1878-1960). Den blev åbnet for offentligheden i 1948 med ganske få åbningstimer i ugen. Efter Davids død er er både samling og åbningstid udvidet betragteligt. Men slut nu med tørre fakta! Rummenes varme og glødende farver trækker i mig igen. Jeg må rundt og sanse deres tiltrækningskraft. Hvad er det samlingen fremviser med så stor kraft?

# data[].attributes.headline
Farvernes og lysets fortællinger forbigås på Thorvaldsens Museum

# data[].attributes.subject
Farvernes og lysets fortællinger forbigås på Thorvaldsens Museum

# data[].attributes.body
På Thorvaldsens Museum træder man ind i en tidslomme fra 1848, og omsluttes af en symfoni af farver og lys. Som museumsgæst må man dog famle i blinde hvis man vil vide mere om arkitekturen. Det er synd, for der er meget at fortælle.

Lyset falder fra de højtsiddende vinduer ind på de hvide marmorskulpturer. ”Hvorfor er vindueskarmene malet sorte?” er der en besøgende, der spørger. Når jeg ser mig om på museet, er der ingen hjælp at hente. Alligevel vil jeg påstå at for at værdsætte Thorvaldsens livsværk, må man forstå og lægge mærke til vinduernes projektørlys og farvepaletten fra det antikke Pompeji. Det er jo de dramatiske skygger og de varme jordfarver der iscenesætter skulpturerne.

Med sine fem tårnhøje porte kunne Thorvaldsens Museum i 1848 slå dørene op for hvem som helst. Hvis man ellers var klædt pænt på. Museet blev Københavns første offentlige museum, og det markante indgangsparti skulle byde folk indenfor. M. G. Bindesbølls arkitektur og Bertel Thorvaldsens skulpturer og samlinger har stået stort set uforandrede siden. Den okkerfarvede bygning med de ultramarinblå detaljer afslører den farvepalet og arkitektoniske opfindsomhed, som man møder i museets indre. Selvom museets opgave oprindeligt var at fremvise Thorvaldsens værker, er arkitekturen i dag et ligeså vigtigt stykke kulturarv. Der har aldrig været et Thorvaldsens museum uden den.

# data[].attributes.headline
Børnene skal bringe nyt liv til National Museet

# data[].attributes.subject
Børnene skal bringe nyt liv til National Museet

# data[].attributes.body
Det er en stille torsdag formiddag på Nationalmuseet, for nogen indbyder stilheden til fordybelse, mens andre gaber kæben af led. Et sted på museet summer det dog med liv. På Børnenes Museum, som er en indendørs legeplads, hvor man kan lege med fortiden, er en flok børnehavebørn blevet sluppet løs – og det går ikke stille for sig. Børnene fægter i middelalderkostumer, som galt det livet. Et andet sted er de små pilfingre faldet over alle skattene i Kongens Kunstkammer.

Nationalmuseet har gennem længere tid lidt under et ry for at være forældet, kedeligt og elitært, hvilket også kan ses i det faldende besøgstal. I et forsøg på at bringe nyt liv til museet, fik Rane Willerslev i 2017 direktørposten. Børnenes Museum inspirerede Willerslev til at skabe en ny identitet for Nationalmuseet gennem børnene og en mere folkelig, legende og inddragende tilgang til formidlingen. Den livlige summen fra Børnenes Museum har så småt fundet vej til de andre udstillinger, hvilket måske har sat en stopper for gaberiet, men går det ud over fordybelsen?

# data[].attributes.body
Danmarks første museumsbygning: Thorvaldsens Museum er en sammensmeltning af fortiden og samtiden, og det er er på en og samme gang museets styrke og svaghed. For hvordan bevarer man interessen og museets relevans i nutidens omskiftelighed?

Museets eksistensgrundlag

Museet er åbnet med udgangspunkt i et gavebrev og testamente udarbejdet af den dansk-islandske billedhugger Bertel Thorvaldsen (1770-1844), som skænkede sit livsværk af skulpturer, og sin samling af malerier og genstande til et særskilt museum i København. Testamentets anden paragraf lyder som følgende:

”Det er min Villie, at disse Konstsager udgiøre et Museum for sig selv, som fører mit Navn, og som hverken maa forøges med fremmede Samlinger, eller under hvilket som helst Paaskud deles eller lide nogen Formindskelse.”

Museets samling må altså hverken forøges eller formindskes. Derudover skal museets udstillinger stå som de altid har gjort. Museet ser altså i dag stort set ud som det gjorde for 150 år siden. Som beskuer vil man af den grund have en forventning om et gammelt, støvet og kedeligt museum, og man skulle tro at et sådan museum ikke ville overleve op til i dag, men det står stadig den dag i dag.

# data[].attributes.headline
Mordsager på museum - Mere end sensationsudstilling på Politihistorisk Museum

# data[].attributes.subject
Mordsager på museum - Mere end sensationsudstilling på Politihistorisk Museum

# data[].attributes.body
Lyset på denne smukke sensommerdag er stængt ude. Her er det i mørket, vi ser historien klart. For nede i sorte skuffer gemmer der sig ikke blot gruopvækkende mordsager, men også en fortælling om alt det arbejde, politiet udfører, men som forbliver bag lukkede døre. Velkommen til Drabsrummet på Politihistorisk Museum i København!

Det lægger lige til højrebenet at kritisere Politihistorisk Museums faste udstilling for at være ikke andet end et sensationsstunt, hvor selv negativ omtale kan bruges til at skabet et øget besøgstal. Man kan også tage krænkelseshatten på og kalde det for usmageligt at give nogen som helst form for “taletid” til mordere. I så fald vi sparker med højre ben og tager hatten på lader vi hensynet til ofrene bestemme, hvad vi må udstille. Netop derfor skal du gå ind og se den faste udstilling, Drabsrummet, på Politihistorisk Museum. Fordi den igangsætter en kærkommen refleksion over, hvad et museum kan - og måske bør - udstille.

# data[].attributes.headline
Alle har da råd til økologi - eller hvad?

# data[].attributes.subject
Alle har da råd til økologi - eller hvad?

# data[].attributes.body
Den københavnske avocadomand Frederik Bille Brahe har nye ambitioner for caféen på Statens Museum for Kunst, Kafeteria. Han mener at økologi og lokale råvarer bør integreres i alle offentlige institutioners menukort, da det sender et godt signal og giver folk mulighed for at forbruge rigtigt.En klimavenlig tanke, der er for alles bedste. Men er priserne lige så venlige?

Kafeterias menukort består af et småt udvalg af simpelt tilberedte retter til en eksklusiv pris. Der er mulighed for at den voksne med midlerne i orden, kan få lagt en let bund – men hvad med børnefamilien, pensionisten og den studerende? Menukortet tilbyder ingen børnemenu og en simpel bolle med ost koster 50kr. Det giver god grund til at huske madpakken. Det handler alt sammen om valg, men SMK vil gerne være for alle, så bør deres café ikke også være det – både indholdsmæssigt og prismæssigt? Ifølge Brahe selv, betyder det noget, hvilke signaler offentlige institutioner udsender – også de dertilhørende caféer.

# data[].attributes.headline
Vinder vi den fjerne krig eller er der intet nyt fra Mellemøstfronten? En anmeldelse af Krigsmuseet.

# data[].attributes.subject
Vinder vi den fjerne krig eller er der intet nyt fra Mellemøstfronten? En anmeldelse af Krigsmuseet.

# data[].attributes.body
I små sytten år har ISAF tropper, under NATO-ledelse, deltaget aktivt i en fjern krig. Med en start på din søns teenageværelse tager krigsmuseet os i hånden, og viser de danske styrkers dagligdag i Afghanistan, til vi er landet sikkert hjemme i Tune lufthavn.

Idet vi går igennem det klippefyldte landskab, går realiteten af den unge soldats virkelighed op for os. Vi er nu langt fra Messiplakaten, Xboxen og proteinpulveret, som ellers normalt pryder den almene teenagers værelse. Udover de sædvanlige udstillinger om artillerievolution og Søværnets historie, huser Krigsmuseet nemlig nu en permanent udstilling om krigen i Afghanistan.

Fra drengeværelset træder vi ud af et C-130 Hercules fly, og ankommer direkte i Helmand-provinsen, hvor museet har opført en meget tro kopi af Camp Bastion. Lejren indeholder det meste en eventyrlysten ung soldat finder interessant – alt fra våben til porno.

# data[].attributes.body
- En anmeldelse af inkorporeringen af gulve i museumsoplevelsen på 3 københavnske museer.

Lastrummet lugter af fisk og tis. I mørket er der stilhed. Den lille fiskekutter sejler østover mod Sverige og sikkerheden. Frygten for Nazisterne har fået en følgesvend i frygten for druknedøden i det sorte Øresund. Ingen siger noget. Alle venter.

På det Dansk Jødiske Museum i København, sættes der gang i fantasien. Gulvene er skæve. Det er ikke en byggefejl, men en del af den arkitektur, som leder tankerne hen på et skib der gynger og de mange jødiske flygtninge der i nattens mulm og mørke, flygtede ud i det uvisse, i håb om at nå i sikkerhed i Sverige.

På så vis, kan gulvende på et museum bidrage til at fortælle en historie, og det kan være en stor del af museumsoplevelsen. Et knirkende gulv kan virke forstyrrende, mens et farvestrålende gulv kan virke distraherende, det kan være en del af udstillingen, eller det kan være overset – i bogstavelig forstand. Her skal vi se på tre tilfælde, hvor gulvene er en del af museumsoplevelsen og hvordan det bidrager til en god oplevelse.

# data[].attributes.headline
Kuriositeter og etiske overvejelser på sylt.

# data[].attributes.subject
Kuriositeter og etiske overvejelser på sylt.

# data[].attributes.body
Alle er velkomne – men Medicinsk Museion anbefaler, at børn kun ser udstillingen i følge med voksne.

Det indsamlede menneske konfronterer besøgende med skrøbelige misdannelser, spædbørn i glas, siamesisme tvillinger, kykloper og havfruer. Her fremstår genstandene som mindre end menneskelige, og tankerne henledes til fortidens kuriositets kabinetter.

Udstillingens genstande er sorteret efter størrelsesorden fra den hele menneskekrop til blodets molekyler, hvorfor først den hele krop, så organer, væv og til sidst celler præsenteres. Besøgende foretager en kronologisk rejse fra før 1800 tallet, hvor den hele krop var grundlaget for lægevidenskaben, til forestillingen ændrede sig i takt med udviklingen af større samlinger af kropsdele til forskning. Afslutningsvist møder man mikroskopet, der muliggjorde studiet af de mindste bestanddele, usynlige for det blotte øje.

# data[].attributes.headline
Dansk Guldalder på Glyptoteket: Tager du hånd om din kedsomhed, vil du måske opleve fordybelsen

# data[].attributes.subject
Dansk Guldalder på Glyptoteket: Tager du hånd om din kedsomhed, vil du måske opleve fordybelsen

# data[].attributes.body
Jeg forlod museet uden helt at være blevet klogere på perioden dansk guldalder, men i stedet havde jeg fået indfriet et behov for ro, forbydelse og ikke mindst kedsomhed.

Lyden fra mine skidt giver genlyd i udstillingsrummene og bryder med den ellers omsluttende stilhed. Rum efter rum med malerier fra den danske guldalder og dertil sparsom vægtekst. For de fleste ville dette nok ikke være den museumsoplevelse de længdes efter. Men dyrkes kedsomeden i udstillingen, så vil man opdage en forbydelse i kunsten, som efterhånden af sjælden på museer.

Det er ikke meget der sker i udstillingen Dansk Guldalder på Glyptoteket, men det er på en måde tiltrængt, for mange museer bugner med larmende interaktionsgreb, som fjerner fokus fra den kunst, man i virkeligheden er kommet for at opleve. Der sket et skifte i måden museerne vælger at formidle deres udstillinger på, men på Glyptoteket bevarer man en klassisk tilgang, hvor værkerne i høj grad må tale for sig selv uden den store hjælp fra anden formidling.

# data[].attributes.headline
Fire hjerter: Thorvaldsens Museum giver kulør på en gråvejrsdag

# data[].attributes.subject
Fire hjerter: Thorvaldsens Museum giver kulør på en gråvejrsdag

# data[].attributes.body
Vi lever i en verden, hvor alting skal føre til fremskridt, udvikle sig og aldrig må gå i stå. Stilstand er en synd, men måske mest fordi vi ikke kender den.

Det er torsdag eftermiddag, det er koldt og gråt, og trafikken suser med blæsten over Stormbroen og videre ad Vindebrogade. På fortovet mister selv den mest garvede ganger hurtigt pusten i modvinden. Alle skutter sig i kulden, borer blikket ned i de gennemblødte sko og iler videre mod dagens næste gøremål. Ingen stopper op. Ingen kigger op. Ingen ser, at farverne stadig findes.

Thorvaldsens Museum er ellers svært at overse. Med sin okkergule ydermur lyser museet op i uklart vejr og står i kontrast til vinterens gråtoneskala. Mens verden farer frem, står Thorvaldsens Museum stille – inde såvel som ude. Museets udtryk kan kritiseres for at være forældet og fastgroet, men sagen er, at noget ved det virker. Den, der løfter blikket og går ind gennem de mosgrønne døre, kommer ud med lys i øjnene og ny kulør.

- Bjørg Thur

# data[].attributes.headline
Antiksamlingen på Ny Carlsberg Glyptotek: Elitær eller alsidig?

# data[].attributes.subject
Antiksamlingen på Ny Carlsberg Glyptotek: Elitær eller alsidig?

# data[].attributes.body
Hvert år besøger flere hundrede tusind mennesker Glyptoteket, som alle har vidt forskellige baggrunde og forudsætninger for at opleve museets udstillinger. Museet er tidligere blevet kritiseret for deres traditionelle og, til tider, elitære formidlingsform. Men er dette en retfærdig dom?

Det rislende vand fra vinterhavens springvand spiller en symfonisk modsætning til regnens sjasken i verden udenfor. Sanserne fanges af frodige omgivelser og den lette summen fra museets yderligere besøgende. Mine skuldre sænker sig automatisk og min hjerterytme letter. Fordybelsens kappe lægger sig over mine skuldre, i takt med at jeg træder ind i den antikke samling og bliver mødt af visdomsgudinden Athene. Jeg er i en anden verden.

Faktisk befinder jeg mig endnu i København, men den kolde, regnfulde novemberdag ligger uendeligt langt væk på den anden side af det storslåede indgangsparti. Tanken om novemberregnen fortager sig mere og mere jo længere ind jeg kommer, og da jeg når museets antikke samling er den glemt. Glyptoteket har siden Carl Jacobsens tid dannet rammer for et frirum af kunstnerisk fordybelse og nydelse af de antikke genstande, Jacobsen har samlet. Udstillingen består af Jacobsens samling af antikke græske og romerske skulpturer, der er distribueret ud over 14 sale. Salenes udtryk er simple, men stopper man op og sætter sig på en stol, vil man opfange flere detaljer, der spiller ind i udstillingens helhedsindtryk.

# data[].attributes.body
Menneskekroppen på museum

Misfostre i formalin og gamle proteser af guld er nogle af de ting, man kan opleve på Medicinsk Museion, fortalt til både sanser og intellekt.

Hvordan udstiller man ægte, autentiske indsamlede fostre med misdannelser, kyndigt opbevarede i glas med formalin, uden at forvandle et museum til et rædselskabinet eller et freakshow? Og hvordan fortæller man historien om proteser, pacemakere og guldtænder for andre end dem, der selv har måttet anskaffe den slags? Svaret skal findes på Bredgade 62 i København, hvor Danmarks måske bedst skjulte museumskat, Medicinsk Museion, holder til.

Medicinsk Museion er et videnskabsmuseum, der inviterer publikum til at reflektere over den menneskelige krop, uden selv at levere nogen autoritative svar. Det handler i højere grad om at stille spørgsmål end at besvare dem, og det lykkes de med til ug. Der venter ganske enkelt publikum en i dansk kontekst hidtil uset og dybt imponerende alliance mellem kunst og videnskab.