# data[].attributes.attachment_link.title
самовар и мед

# data[].attributes.headline
Сказка о молодильных яблоках и живой воде. Читать онлайн

# data[].attributes.subject
Сказка о молодильных яблоках и живой воде. Читать онлайн

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
"Для Детей" - онлайн сайт для детей, родителей и воспитателей

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сказка О молодильных яблоках и живой воде для детей, расскажет юному читателю о смелости и крепких отношениях между братьями. По сюжету, вернуть жизненную силу царю-батюшке можно было молодильными яблочками, да живою водой. В поисках волшебного дерева с плодами и сказочного колодца отправились три его сына. Да вот только по пути старший и средний сыновья - царевич Федор и царевич Василий, угодили в плен. Достигнуть цели удалось лишь младшему брату - Ивану-царевичу. Он набрал отцу чудодейственных яблочек, кувшин живой воды, да еще и братьев из плена вызволил. Читать сказку О молодильных яблоках и живой воде онлайн вы можете на этой страничке.

Читать сказку О молодильных яблоках и живой воде:

Чтобы увидеть текст сказки включите JavaScript

# data[].attributes.attachment_link.title
О молодильных яблоках и живой воде

# data[].attributes.attachment_link.description
Сказка О молодильных яблоках и живой воде для детей, расскажет юному читателю о смелости и крепких отношениях между братьями. По сюжету, вернуть жизненную силу царю-батюшке можно было молодильными яблочками, да живою водой. В поисках волшебного дерева с плодами и сказочного колодца отправились три

# data[].attributes.headline
Тублин В. Золотые яблоки Гесперид. Читать онлайн

# data[].attributes.subject
Тублин В. Золотые яблоки Гесперид. Читать онлайн

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
читать сказку онлайн

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Давным-давно, когда на светлом Олимпе боги справляли свадьбу Зевса и Геры, Гея-Земля подарила невесте волшебное дерево, на котором росли золотые яблоки. Эти яблоки обладали свойством возвращать молодость. Но никто из людей не знал, где находится сад, в котором растет чудесная яблоня. Ходили слухи, что сад этот принадлежит нимфам-Гесперидам и находится он на самом краю земли, где титан Атлант держит на своих плечах небосвод, а яблоню с золотыми плодами молодости охраняет исполинский стоглавый змей Ладон, порожденный морским божеством Форкием и титанидой Кето.

Пока Геракл скитался по земле, исполняя приказы царя, Эврисфей с каждым днем становился все старее и немощней. Он уже начал бояться, что Геракл отнимет у него власть и сам станет царем. Вот и надумал Эврисфей отправить Геракла за золотыми яблоками в надежде, что из такой-то дали он уж не вернется - либо сгинет в пути, либо погибнет в схватке с Ладоном.

Как всегда, передал Эврисфей свой приказ через глашатая Копрея. Выслушал Геракл Копрея, молча накинул на плечи львиную шкуру, взял лук со стрелами да верную спутницу-дубинку и в который раз отправился в путь.

Снова прошел Геракл всю Элладу, всю Фракию, побывал в стране Гипербореев и пришел, наконец, к далекой реке Эридан. Нимфы, обитавшие на берегах этой реки, прониклись жалостью к герою-скитальцу и посоветовали ему обратиться к вещему морскому старцу Нерею, знавшему все на свете. "Если не мудрый старик Нерей, то никто не сможет указать тебе дорогу", - сказали нимфы Гераклу.

Пошел Геракл к морю, стал звать Нерея. Хлынули волны на берег, и на резвых дельфинах выплыли из глубин моря веселые нереиды, дочери морского старца, а за ними появился и сам Нерей с длинной седой бородой. "Что тебе надо от меня, смертный?" - спросил Нерей. "Укажи мне дорогу к саду Гесперид, где, по слухам, растет яблоня с золотыми плодами молодости",- попросил Геракл.

Так ответил герою Нерей: "Все мне ведомо, вижу я все, что скрыто от глаз людей - да не всем о том рассказываю. И тебе ничего не скажу. Ступай, смертный, своей дорогой". Рассердился Геракл, и со словами "скажешь, старик, когда я слегка прижму тебя" обхватил Нерея своими могучими руками.

В миг один превратился морской старец в большую рыбу и выскользнул из объятий Геракла. Наступил Геракл рыбе на хвост - зашипела она и обернулась змеей. Схватил Геракл змею - обратилась она огнем. Зачерпнул Геракл воды из моря, хотел залить огонь - огонь превратился в воду, и побежала вода к морю, в родную стихию.

Да не так-то просто уйти от сына Зевса! Вырыл Геракл в песке ямку и преградил он воде путь к морю. А вода поднялась вдруг столбом и стала деревом. Взмахнул Геракл мечом, хотел срубить дерево - превратилось дерево в белую птицу-чайку.

Что тут оставалось делать Гераклу? Поднял он свой лук и уже натянул тетиву. Вот тогда, испугавшись смертоносной стрелы, покорился Нерей. Принял он свой первоначальный облик и сказал: "Силен ты, смертный, и смел выше человеческой меры. Все тайны мира можно открыть такому герою. Слушай меня и запоминай. Путь к саду, в котором растет яблоня с золотыми плодами, лежит через море в знойную Ливию. Дальше иди морским берегом к западу, пока не дойдешь до края земли. Там увидишь титана Атланта, который уже тысячу лет держит на плечах своих небесную твердь - так он наказан за бунт против Зевса. Сад нимф-Гесперид - рядом. В том саду то, что ты ищешь. А вот как сорвать тебе заветные яблоки - сам решай. Стоглавый змей Ладон и близко тебя не подпустит к яблоне Геры".

"Прими благодарность мою, вещий старец, - сказал Нерею Геракл, - но я хочу попросить тебя еще об одной услуге: перенеси меня на другой берег моря. Кружной путь до Ливии слишком долог, а через море - рукой подать".

Поскреб Нерей свою седую бороду и со вздохом подставил Гераклу спину.

В тот же день, в полуденный час, оказался Геракл в знойной Ливии. Долго брел он по сыпучим пескам под жгучими лучами солнца и встретил великана ростом с корабельную мачту.

"Стой! - закричал великан.- Что тебе нужно в моей пустыне?"

"Я иду на край света, ищу сад Гесперид, где растет дерево молодости",- ответил Геракл.

Преградил великан дорогу Гераклу. "Я здесь хозяин,- грозно сказал он.- Я Антей, сын Геи-Земли. Я никого не пропускаю через мои владения. Борись со мной. Победишь меня - пойдешь дальше, если нет - останешься". И великан показал на кучу черепов и костей, полузасыпанных песком.

Пришлось бороться Гераклу с сыном Земли. Разом напали Геракл и Антей друг на друга, сцепились руками. Антей был громаден, тяжел и крепок, как камень, но Геракл оказался - проворней: изловчившись, он поверг Антея на землю и прижал его к песку. Но словно удесятерились силы Антея, как пушинку он сбросил с себя Геракла и снова началась рукопашная схватка. Во второй раз опрокинул Геракл Антея, и снова сын Земли легко поднялся, словно от падения у него прибавилось сил... Удивился Геракл силе великана, но прежде чем в третий раз сойтись с ним в смертельном поединке понял: Антей - сын Земли, она, мать-Гея, дает своему сыну новые силы каждый раз, как он прикасается к ней.

Исход поединка был теперь предрешен. Геракл, крепко обхватив Антея, поднял его вверх над землей и так держал его до тех пор, пока то не задохнулся в его руках.

Теперь путь к саду Гесперид был свободен. Без помех дошел Геракл до края света, где небо соприкасается с землей. Здесь и увидел он титана Атланта подпирающего своими плечами небосвод.

"Кто ты и зачем пришел сюда?" - спросил Атлант Геракла.

"Мне нужны яблоки с дерева молодости, что растет в саду Гесперид" - ответил Геракл.

Рассмеялся Атлант: "Тебе не достать этих яблок. Их сторожит стоглавый дракон. Он не спит ни днем, ни ночью и никого не подпускает к дереву. Но я могу помочь тебе: ведь Геспериды - мои дочери. Ты только встань на мое место и подержи небо, а я пойду и принесу яблоки. Трех тебе хватит?"

Согласился Геракл, положил на землю свое оружие и львиную шкуру, встал рядом с титаном и подставил плечи под небесный свод. Атлант расправил усталую спину и отправился за золотыми яблоками.

Страшной тяжестью опустился хрустальный купол неба на плечи Геракла, но он стоял, как несокрушимая скала и ждал...

Наконец вернулся Атлант. В его руках сверкали три золотых яблока. "Кому их отдать? - спросил он.- Скажи, я пойду и отдам. Мне так хочется погулять по земле. Как надоело мне стоять здесь, на краю света, и держать это тяжело небо! Я рад, что нашел себе смену".

"Подожди,- спокойно сказал Геракл,- дай я только подложу себе на плечи львиную шкуру. Положи яблоки на землю и подержи небо, пока я не устроюсь поудобнее".

Видно недалек был умом титан Атлант. Он положил яблоки на землю и опять взвалил небо себе на плечи. А Геракл поднял золотые яблоки, завернулся в львиную шкуру, поклонился Атланту и ушел, даже не оглянувшись.

Геракл продолжал идти и тогда, когда на землю опустилась ночь. Он спешил в Микены, предчувствуя, что приходит конец его службе царю Эврисфею. С ночного неба падали звезды. Это Атлант в гневе на Геракла тряс небосвод.

"Вот, Эврисфей, принес я тебе яблоки Гесперид. Теперь ты снова можешь стать молодым",- сказал Геракл, вернувшись в Микены.

Протянул Эврисфей руки к золотым яблокам, но тут же отдернул. Ему стало страшно. "Это же яблоки Геры,- подумал он,- вдруг она накажет меня, если я их съем".

Затопал ногами Эврисфей. "Пропади ты вместе с этими яблоками! - закричал он на Геракла.- Прочь из моего дворца! Можешь эти яблоки выбросить!"

Ушел Геракл. Он шел домой и думал, что ему делать с яблоками молодости. Вдруг перед ним возникла богиня мудрости Афина. "Мудрость дороже молодости" - словно кто-то шепнул ему. Геракл протянул яблоки Афине, она с улыбкой взяла их и исчезла.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
яблоки гесперид 11 подвиг геракла

# data[].attributes.attachment_link.title
Яблоки Гесперид (11 подвиг Геракла)

# data[].attributes.attachment_link.description
Давным-давно, когда на светлом Олимпе боги справляли свадьбу Зевса и Геры, Гея-Земля подарила невесте волшебное дерево, на котором росли золотые яблоки. Эти яблоки обладали свойством возвращать молодость. Но никто из людей не знал, где находится сад, в котором растет чудесная яблоня.

# data[].attributes.body
И.Бунин. Антоновские яблоки

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Народная библиотека

# data[].attributes.attachment_link.title
Иван Бунин, Антоновские яблоки

# data[].attributes.headline
Яблука у міфах та легендах

# data[].attributes.subject
Яблука у міфах та легендах

# data[].attributes.headline
Носов Е. Яблочный спас

# data[].attributes.subject
Носов Е. Яблочный спас

# data[].attributes.headline
Никифоров - Волгин Рассказ Яблоки

# data[].attributes.subject
Никифоров - Волгин Рассказ Яблоки

# data[].attributes.headline
 Аудиокнига   Шмелёв И. Лето Господне . Яблочный спас. Часть2.

# data[].attributes.subject
 Аудиокнига   Шмелёв И. Лето Господне . Яблочный спас. Часть2.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Православие Детям

# data[].attributes.attachment_link.title
И С  Шмелёв  Лето Господне Яблочный спас 2 часть

# data[].attributes.headline
  Аудиокнига   Шмелёв И. Лето Господне . Яблочный спас.  1часть    

# data[].attributes.subject
  Аудиокнига   Шмелёв И. Лето Господне . Яблочный спас.  1часть    

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Православие Детям

# data[].attributes.attachment_link.title
И С  Шмелёв  Лето Господне Яблочный спас 1 часть

# data[].attributes.headline
Шмелев И. Лето Господне

# data[].attributes.subject
Шмелев И. Лето Господне

# data[].attributes.headline
Бунин И. Антоновские яблоки

# data[].attributes.subject
Бунин И. Антоновские яблоки

# data[].attributes.headline
Носов Е. Яблочный спас. Читать онлайн

# data[].attributes.subject
Носов Е. Яблочный спас. Читать онлайн

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Утро клубилось молодыми августовскими туманами..." - так начинается рассказ Евгения Носова "Яблочный Спас". Праздник Преображения Господня. В этот день проходит богослужение. Поэтому "колокол... бойко названивал, созывая людей. Они протискивались к священнику, развертывали перед ним авоськи и узелки с яблоками". На душе тихо, спокойно, светло и радостно. Веяло яблоками. Вот и захотелось купить "веселого бодрящего товара, при одном виде которого молодеет и радуется душа". Скушаешь священное яблоко - и Бог даст тебе возможность перемениться, преобразиться, стать лучше, спасти свою душу.

Яблочный Спас : рассказы / Евгений Носов; [предисл. В. Курбатова; худож. С. Элоян]. - Иркутск: Издатель Сапронов, 2006. - 540, [2] с.: ил.

Главная героиня рассказа в годы войны была снайпером. Когда началась война, она, обычная деревенская девчонка пошла на фронт, стала снайпером и воевала наравне с мужчинами.
Вот так она рассказывает о тяжёлых фронтовых буднях снайпера и о страшном ранении, которое изувечило её ухо:

" - Это меня ихний снайпер. Не стала слышать. Звоны в голове...

- И что же ты высматривала?

А все, что шевельнется. Но больше огневые точки, анбразуры... Застрочит пулемёт - сразу бьёшь по вспышке... Ну, да самой страшно, а руки делают... И весь остатный день в голове: попала - не попала? Попала, и всё! Хоть сама не видела. Радоваться б удаче, как бывало, радовались на стрельбище, а радости нету. Муторно на душе, липко как-то. Ешь - кусок дерет, от людей воротит... Наверно, бабу нельзя этому обучать. Ее нутро не принимает, чтой-то в ней обламывается... Иная, может, потом отойдет, а у которой душа так и останется комком... Меня всю пронимает какой-то колотун. Трясет до самых пяток, будто озябла я. Не своими пальцами кручу махорку, курю в рукав, покамест колотье не уймется...

Лежишь в болоте, от комарья продыху нет. Под носом у немца чесаться, отмахиваться не станешь, лежи, терпи, иначе засекут - подстрелят. Или минами закидают... Вернешься из потайки - морда, что бычий пузырь, налитая, собственной кровью измазанная... А назавтра чуть свет - опять в наряд...

- А много ли у тебя медалей?

- Да вот Симка - главная моя медаль. А на другие вроде бы посылали, да что-то не дошли. Все зависит от начальства: как ты с ним увязана, такие твои и зарубки, такие и медали..."

Простой, незатейливый сюжет этого рассказа нельзячитать без волнения. Не привезла баба Пуля, как называли её в деревне, наград с фронта, только дочь Симку. А любимого человека убило прямым попаданием бомбы. Остался от него лишь один только сапог, который она хранит в сундуке. "Достану когда, поплачу, поразговариваю" - признаётся гостю баба Пуля.

Поражает удивительная силаи стойкость этого человека. "Что было, то было", - просто скажет она. И в ответевопрос, почему она не дошла до Германии, она застенчиво, будто извиняясь говорит: "Не сдюжила я... Дошла токмо до Литвы не то до Латвии. Помню разве городок, где стояли. Я, стало быть, Лукьяновна, а город - Лукияны. Через то и запомнился".

Скромность, смирение, терпение - главные качества характера Евдокии Лукьяновны. Тяжело было ей растить одной дочь, но она мужественно переносит все невзгоды послевоенной поры... Повзрослевшая дочь уехала в город, стала бухгалтером. Но жизнь её неудачно сложилась, вернулась к матери за помощью: растратилась на работе. Вот и пришлось Евдокии Лукьяновне продать дом. А жертва оказалась напрасной: Симувсеравноосудили, ионапогиблавлагере. И опять думала эта славная женщина не о себе. Так осталась Лукьяновна одна, в доме без крыши, в уцелевшей от пожара кухоньке вместе с таким же одиноким и брошенным кем-то котом, никому не нужная, никем не понимаемая.

РассказНосова - это обращение ко всем нам: нельзя быть равнодушным, проходить мимо беды, горя, людей, нуждающихся в помощи. Нужно видеть эту боль, ведь и добрым словом можно обогреть человека.

Евгений Иванович Носов - известный писатель, участник Великой Отечественной войны. Это один из талантливых писателей нашего времени, гуманист и романтик по складу характера и отношению к жизни. Всё творчество Е.И. Носова - большая мудрая книга, которая помогает людям быть добрее, щедрее душой. А в основе его творчества - его большая жизнь, о которой он очень сдержанно и кратко пишет в автобиографии.

Я родился студеным январским вечером 1925 года в тускло освещенной избе своего деда. Село Толмачёво раскинулось вдоль речки Сейм, в водах которой по вечерам отражались огни недалекого города Курска, высоко вознесшегося своими холмами и соборами. Курск знаменит еще с давних веков. "А мои куряне - хоробрые воины, - говаривал Всеволод своему брату князю Игорю в эпической поэме "Слово о полку Игореве" - под шеломами взлелеяны, с конца копья вскормлены". Далее по реке Сейм стоят древние города-содруги Рыльск и Путивль. Все они старше Москвы и рублены еще Киевской Русью.

А из другого деревенского окна виделись мне просторный луг, весной заливаемый половодьем, и таинственный лес за ним, и еще более далекие паровозные дымы за лесом, всегда манившие меня в дорогу, которой и оказалась потом литература - главная стезя моей жизни.

За исключением Октябрьской революции, гражданской войны и первых послевоенных лет разрухи, на моих глазах проходили все остальные этапы нашей истории. Детство всегда впечатлительно, и я до сих пор отчетливо помню, как в Толмачёво нагрянула коллективизация, как шумели сходки, горюнились забегавшие к нам бабы-соседки и как всё ходил и ходил по двору озабоченный дед, заглядывал то в амбар, то в стойло к лошади, которую вскоре все-таки отвел на общее подворье вместе с телегой и упряжью. На рубеже тридцатых годов отец с матерью поступили на Курский машиноремонтный завод, и я стал городским жителем. Отец освоил дело котельщика, клепал котлы и железные мосты первых пятилеток, а мать стала ситопробойщицей, и я ее помню уже без деревенской косы, коротко подстриженной, в красной сатиновой косынке. Об этом периоде моей жизни можно прочитать в повести "Не имей десять рублей...", а также в рассказах "Мост" и "Дом за триумфальной аркой".

Жилось тогда трудно, особенно в 1932-1933 годах, когда в стране были введены карточки и мы, рабочая детвора, подпитывали себя придорожными калачиками, едва завязавшимися яблоками, цветками акации, стручками вики, которую утаскивали у лошадей на городском базаре. В 1932 году я пошел в школу, где нас, малышей, подкармливали жиденьким кулешом и давали по ломтику грубого черного хлеба. Но мы в общем-то не особенно унывали. Став постарше, бегали в библиотеку за "Томом Сойером" и "Островом сокровищ", клеили планеры и коробчатые змеи, много спорили и мечтали.

А между тем, исподволь подкрадывалась вторая мировая война. Я учился уже в пятом классе, когда впервые увидел смуглых черноглазых ребятишек, прибывших к нам в страну из сражающейся республиканской Испании. В 1939 году война полыхала уже в самом центре Европы, а в сорок первом ее огненный вал обрушился и на наши рубежи.

На фронте мне выпала тяжкая доля противотанкового артиллериста. Это постоянная дуэль с танками - кто кого... Или ты его, или, если промазал, он - тебя... Уже в конце войны, в Восточной Пруссии, немецкий "фердинанд" все-таки поймал наше орудие в прицел, и я полгода провалялся в госпитале в гипсовом панцире.

К сентябрю 1945 года врачи кое-как заштопали меня, и я вернулся в школу, чтобы продолжить прерванную учебу. На занятия я ходил в гимнастерке (другой одежды не было), при орденах и медалях. Поначалу меня принимали за нового учителя, и школьники почтительно здоровались со мной - ведь я был старше многих из них на целую войну.

Закончив школу, я уехал в Казахстан, где так же, как потом в Курске, работал в газете. Корреспондентские поездки позволили накопить обширные жизненные впечатления, которые безотказно питали и по сей день питают мое писательское вдохновение. Много дает мне и постоянное общение с природой: я заядлый рыбак, любитель ночевок у костра, наперечет знаю почти все курские травы. В 1975 году за книгу "Шумит луговая овсяница" удостоен Государственной премии имени Горького, за рассказы последних лет - премии имени Шолохова. Моей неизменной темой по-прежнему остается жизнь простого деревенского человека, его нравственные истоки, отношение к земле, природе и ко всему современному бытию.

# data[].attributes.attachment_link.title
Яблочный Спас

# data[].attributes.attachment_link.description
"Утро клубилось молодыми августовскими туманами..." - так начинается рассказ Евгения Носова "Яблочный Спас". Праздник Преображения Господня. В этот день проходит богослужение. Поэтому "колокол... бойко названивал, созывая людей. Они протискивались к священнику, развертывали перед ним авоськи и узелки с яблоками". На душе тихо, спокойно, светло и радостно. Веяло яблоками.

# data[].attributes.headline
 Носов Е «Яблочный Спас». (отрывок)                                                                                                                                                                                 Утро клубилось молодыми августовскими туманами… Праздник Преображения Господня. В этот день проходит богослужение. Поэтому «колокол… бойко названивал, созывая людей. Они протискивались к священнику, развертывали перед ним авоськи и узелки с яблоками». На душе тихо, спокойно, светло и радостно. Веяло яблоками. Вот и захотелось купить «веселого бодрящего товара, при одном виде которого молодеет и радуется душа». Скушаешь священное яблоко - и Бог даст тебе возможность перемениться, преобразиться, стать лучше, спасти свою душу.Среди множества торговок у церковной паперти привлекла внимание автора маленькая щуплая бабулька, неподвижно и отрешенно сидевшая рядом с ведерком совсем неприглядных яблок. Евдокия Лукьяновна Кузина. Именно её выбрал писатель, обойдя молодых нарядных, бодрых женщин и купил у неё незавидный товар. До боли пронзает каждое слово этой бабули, обращенное к случайному покупателю: «На свечку дашь, так и на том спаси тя Господь… Будя… Душа малостью живет, у нее своя пища… Ежли мать свою помнишь, добавь и на хлебушко…». В этих словах - весь характер бабы Пули, ее достоинство, долготерпение, искренность, доброта. Чтобы  добыть  немного  денег,  вынуждена  она продавать  яблочки - падалицу, которые  навряд  ли  кто  купит, но  она   надеется. Потом автор пойдёт к ее дому, чтобы купить еще яблок. И узнает историю ее жизни. А жизнь была очень тяжелой. Постепенно перед нами раскрывается её судьба, полная горьких испытаний и лишений. 

# data[].attributes.subject
 Носов Е «Яблочный Спас». (отрывок)                                                                                                                                                                                 Утро клубилось молодыми августовскими туманами… Праздник Преображения Господня. В этот день проходит богослужение. Поэтому «колокол… бойко названивал, созывая людей. Они протискивались к священнику, развертывали перед ним авоськи и узелки с яблоками». На душе тихо, спокойно, светло и радостно. Веяло яблоками. Вот и захотелось купить «веселого бодрящего товара, при одном виде которого молодеет и радуется душа». Скушаешь священное яблоко - и Бог даст тебе возможность перемениться, преобразиться, стать лучше, спасти свою душу.Среди множества торговок у церковной паперти привлекла внимание автора маленькая щуплая бабулька, неподвижно и отрешенно сидевшая рядом с ведерком совсем неприглядных яблок. Евдокия Лукьяновна Кузина. Именно её выбрал писатель, обойдя молодых нарядных, бодрых женщин и купил у неё незавидный товар. До боли пронзает каждое слово этой бабули, обращенное к случайному покупателю: «На свечку дашь, так и на том спаси тя Господь… Будя… Душа малостью живет, у нее своя пища… Ежли мать свою помнишь, добавь и на хлебушко…». В этих словах - весь характер бабы Пули, ее достоинство, долготерпение, искренность, доброта. Чтобы  добыть  немного  денег,  вынуждена  она продавать  яблочки - падалицу, которые  навряд  ли  кто  купит, но  она   надеется. Потом автор пойдёт к ее дому, чтобы купить еще яблок. И узнает историю ее жизни. А жизнь была очень тяжелой. Постепенно перед нами раскрывается её судьба, полная горьких испытаний и лишений. 

# data[].attributes.headline
Никифоров-Волгин В.. «Яблоки» Читать онлайн

# data[].attributes.subject
Никифоров-Волгин В.. «Яблоки» Читать онлайн

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дни лета наливались как яблоки. К Преображению Господню они были созревшими и как бы закруглёнными. От земли и солнца шёл прохладный яблочный дух. В канун Преображения отец принёс большой мешок яблок... Чтобы пахло праздником, разложили их по всем столам, подоконникам и полкам. Семь отборных малиновых боровинок положили под иконы на белый плат, - завтра понесём их святить в церковь. По деревенской заповеди грех есть яблоки до освящения.

- Вся земля стоит на благословении Господнем, - объясняла мать, - в Вербную Субботу Милосердный Спас благословляет вербу, на Троицу - берёзку, на Илью Пророка - рожь, на Преображение - яблоки и всякий другой плод. Есть особенные, Богом установленные сроки, когда благословляются огурцы, морковь, черника, земляника, малина, голубица, морошка, брусника, грибы, мёд и всякий другой дар Божий... Грех срывать плод до времени! Дай ему, голубчику, войти в силу, напитаться росою, землёю и солнышком, дождаться милосердного благословения на потребу человека!

В канун Преображения почти вся детвора города высыпала на базар, к весёлым яблочным рядам. Большие возы яблок привозил на пыльных телегах из деревень Гдовья, Принаровья, Причудья. Жарко-румяные, яснозорчатые, осенецветные, багровые, златоискрые, янтарные, сизые, белые, зелёные, с красными опоясниками, в веснушках, с розовинкой, золотисто-прозрачные (инда зёрнышки просвечивают), большие, как держава в руке Господа Вседержителя, и маленькие, что на рождественскую ёлку вешают, - лежали они горками в сене, на рогожках, в соломе, в корзинах, в коробах, ящиках, в пестрядинных деревенских мешках, в кадушках и в особых липовых мерках.

Торговали весело и шумно, с хохотом и прибаутками. Яблоки заставляли улыбаться, двигаться, громко говорить, слегка озорничать, прыгать на одной ноге, размахивать руками, прицениваться и ничего не покупать. Нельзя было избавиться от неудержимой смешливости. Всё смешило - и бойкий чернобородый зубоскал-мужик в розовой рубахе, стоящий на возу, как Пугачёв на Лобном месте, и надсадно выкрикивающий: "А вот я-я-бло-чки красавчики"; загаристая девка с большим кошелем через плечо, давшая наотмажь "леща" по спине мальчишки, стянувшего яблоко; выпивший дядя, рассыпавший яблоки прямо в базарную лужу. Особенно смешил круглощёкий восьмилетний пузан, одной рукою показывающий на яблоки в телеге и спрашивающий торговца почём, - а другой рукой залезающий под солому. Когда карманы его раздувались от наворованных яблок, он сказал торговцу" "Дороговато!" На воришку весело посматривал городовой и грозил полицейским пальцем: "Я тебя! Моли Бога, что я сегодня добрый". Кому-то угодили яблоком в затылок и крикнули: "С наступающим праздником!" Вихрастый мастеровой угощал девицу "сахарной коробкою". Сделав губы бантиком она ответила: "До священья не вкушаю". Под телегами спали разиня рот деревенские ребята - с тятьками и мамками, они всю ночь сопровождали яблочные возы в город. Я встретил Урку. Он грыз яблоко, и я сказал ему:

- Разве можно есть неосвящённое? Грех ведь!

Урка тревожными глазами посмотрел на меня и ответил, как серьёзный ихний раввин:

- У нас свой закон!

В чайной с вывеской: "Зайди, приятель" сидели мужики, пили чай с ситником и говорили только о яблоках: сколько мер собрали, сколько пообтряс, как их везли по дорогам, сколько взяли барыша и что-де Господь послал урожайный год, хорошую росу, дождь по времени и теперича, мол, зима не страшит, всего вволю, а поэтому можно ещё сороковочку выпить!

Чтобы угодит мужикам, половой завёл органчик, но ему сказали:

- Поштенный! Нельзя ли повременить? Успенский пост ещё не прошедши!

А кругом чайной дробный полновесный звук отмериваемых яблок, зазывы торговцев, ржанье лошадей, взвизги, смех, всплески голубиных и воробьиных стай, летающая паутина - предосенница, жаркое, но всё же замирающее солнце, - оно тоже созрело как яблоко и скоро уляжется на покой до новой весны и нового созрева, - и это полнозубое, весёлое, морозно-хрустящее слово "яблоки", раскатывающееся по всему базару и улицам!

- Ах, какое хорошее слово "яблоки"! Лучше этого слова не сыщешь по всей поднебесной!

***

Вечером пошли ко всенощной. В церкви пели яблоками и мёдом пахнущий Преображенский тропарь:

Преобразился еси на горе, Христе Боже,

Показывай учеником Твоим Славу Твою, якоже можаху;

Да воссияет и нам грешным свет Твой присносущный,

Молитвами Богородицы, Светодавче, слава Тебе.

Вечером, после ужина, меня заставили читать Евангелие о Преображении Господнем. Я читал по складам: "По прошествии дней шести взял Иисус Петра, Иакова и Иоанна, брата его, и возвел их на гору высокую одних, и преобразился пред ними: и просияло лицо Его как солнце, одежды же Его сделались белы как снег".

Ночь была душной, с далёкими всполохами, с августовской, тихо шумящей тьмою.

От духоты в комнате я захотел снять с себя всю одежду, чтобы спать было повольготнее, но мать строго мне внушила:

- Никогда не спи нагишом, ибо сон смерти брат, преддверие к Страшному Суду Господню. Надо быть всегда в готовности, одетым в дорогу... При слове "дорога" она отвернулась к окну и как будто бы прослезилась.

Утром встали спозарань. На дворе желтела заря - ранница. Она сдувала с крыш последний сон. Зачинающий день всё шире и шире раскрывал золотые свои врата, и не успел я насмотреться досыта на восходье, так редко мною виденное, как показалось в этих вратах солнце и зашагало по земле поступью Великого Государя, идущего от Светлой Заутрени. Долго я думал, отчего солнце слилось у меня с шествием Великого Государя, виденного мною на какой-то картине, и не мог додуматься. Отец, вымытый и причёсанный, в жилетке поверх ситцевой рубахи и лакированных сапогах ходил по комнате и напевал: "Преобразился еси на горе Христе Боже".

Преображение... Преображение... - повторял я. Как хорошо и по-песенному ладно подходит это слово к ширящемуся и расцветающему Дню. С белым узелком яблок пошли к обедне. Всюду эти узелки, как куличи на Пасху, заняли места в доме Божьем: и на ступеньках амвона, и на особых длинных столах, на подоконниках и даже на полу под иконами. Румяно и простодушно лежали они перед Богом, - вошедшие в силу, напитавшиеся росою, землёю и солнышком, готовые пойти теперь на потребу человека и ждущие только Божьего благословения.

Во время пения "Преобразился еси" на амвон вынесли большую корзину с церковными яблоками. Над ними читали молитву и окропляли их святою водой. Когда подходили ко кресту, то священник каждому давал по освящённому яблоку. В течение целого дня на улицах слышен был сочный яблочный хрустень.

Радостно и мирно завершился солнечный, яблочно-круглый день Преображения Господня.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
никифоров-волгин василий «яблоки»

# data[].attributes.attachment_link.title
Преображение Господне | Никифоров-Волгин Василий "Яблоки"

# data[].attributes.attachment_link.description
Дни лета наливались как яблоки. К Преображению Господню они были созревшими и как бы закруглёнными. От земли и солнца шёл прохладный яблочный дух. В канун Преображения отец принёс большой мешок яблок... Чтобы пахло праздником, разложили их по всем столам, подоконникам и полкам.

# data[].attributes.headline
В. Никифоров-Волгин. Из рассказа «Яблоки»  (отрывок)                        Дни лета наливались как яблоки. К Преображению Господню они были созревшими и как бы закругленными. От земли и солнца шел прохладный яблочный дух. В канун Преображения отец принес большой мешок яблок... Чтобы пахло праздником, разложили их по всем столам, подо­конникам и полкам. Семь отборных малиновых боровинок положили под иконы на белый плат, — завтра понесем их святить в церковь. По дере­венской заповеди грех есть яблоки до освящения.— Вся земля стоит на благословении Господнем, — объясняла мать, — в Вербную субботу Милосердный Спас благословляет вербу, на Троицу — березку, на Илью Пророка — рожь, на Преображение — яблоки и всякий другой плод. Есть особенные, Богом установленные сроки, когда благословляются огурцы, морковь, черника, земляника, малина, голубица, морошка, брусника, грибы, мед и всякий другой дар Божий... Грех срывать плод до времени! Дай ему, голубчику, войти в силу, напитаться росою, землею и солнышком, дождаться милосердного благословения на потребу человека!В канун Преображения почти вся детвора города высыпала на базар, к веселым яблочным рядам. Большие возы яблок привозили на пыльных теле­гах из деревень Гдовья, Принаровья, Причудья. Жарко-румяные, яснозорчатые, осенецветные, багровые, златоискрые, янтарные, сизые, белые, зеленые, с красными опоясниками, в веснушках, с розовинкой, золотисто-прозрачные (инда зернышки просвечивают), большие, как держава в руке Господа Вседержителя, и маленькие, что на рож­дественскую елку вешают, —лежали они горками в сене, на рогожках, в соломе, в корзинах, в коробах, ящиках, в пестрядинных деревенских меш­ках, в кадушках и в особых липовых мерках 

# data[].attributes.subject
В. Никифоров-Волгин. Из рассказа «Яблоки»  (отрывок)                        Дни лета наливались как яблоки. К Преображению Господню они были созревшими и как бы закругленными. От земли и солнца шел прохладный яблочный дух. В канун Преображения отец принес большой мешок яблок... Чтобы пахло праздником, разложили их по всем столам, подо­конникам и полкам. Семь отборных малиновых боровинок положили под иконы на белый плат, — завтра понесем их святить в церковь. По дере­венской заповеди грех есть яблоки до освящения.— Вся земля стоит на благословении Господнем, — объясняла мать, — в Вербную субботу Милосердный Спас благословляет вербу, на Троицу — березку, на Илью Пророка — рожь, на Преображение — яблоки и всякий другой плод. Есть особенные, Богом установленные сроки, когда благословляются огурцы, морковь, черника, земляника, малина, голубица, морошка, брусника, грибы, мед и всякий другой дар Божий... Грех срывать плод до времени! Дай ему, голубчику, войти в силу, напитаться росою, землею и солнышком, дождаться милосердного благословения на потребу человека!В канун Преображения почти вся детвора города высыпала на базар, к веселым яблочным рядам. Большие возы яблок привозили на пыльных теле­гах из деревень Гдовья, Принаровья, Причудья. Жарко-румяные, яснозорчатые, осенецветные, багровые, златоискрые, янтарные, сизые, белые, зеленые, с красными опоясниками, в веснушках, с розовинкой, золотисто-прозрачные (инда зернышки просвечивают), большие, как держава в руке Господа Вседержителя, и маленькие, что на рож­дественскую елку вешают, —лежали они горками в сене, на рогожках, в соломе, в корзинах, в коробах, ящиках, в пестрядинных деревенских меш­ках, в кадушках и в особых липовых мерках 

# data[].attributes.headline
 Шмелев И. «Лето Господне"" (отрывок)                                                                                                                    Завтра — Преображение, а послезавтра меня повезут куда-то к Храму Христа Спасителя, в огромный розовый дом в саду, за чугунной решеткой, держать экзамен в гимназию, и я учу и учу «Священную Историю» Афинского. «Завтра» — это только так говорят, — а повезут годика через два-три, а говорят «завтра» потому, что экзамен всегда бывает на другой день после Спаса-Преображения. Все у нас говорят, что главное — Закон Божий хорошо знать. Я его хорошо знаю, даже что на какой странице, но все-таки очень страшно, так страшно, что даже дух захватывает, как только вспомнишь. Горкин знает, что я боюсь. Одним топориком он вырезал мне недавно страшного «щелкуна», который грызет орехи. Он меня успокаивает. Поманит в холодок под доски, на кучу стружек, и начнет спрашивать из книжки. Читает он, пожалуй, хуже меня, но все почему-то знает, чего даже и я не знаю. «А ну-ка, — скажет, — расскажи мне чего-нибудь из божественного...» Я ему расскажу, и он похвалит: — Хорошо умеешь, — а выговаривает он на «о», как и все наши плотники, и от этого, что ли, делается мне покойней, — небось, они тебя возьмут в училищу, ты все знаешь. А вот завтра у нас Яблошный Спас... про него умеешь? Та-ак. А яблоки почему кропят? Вот и не так знаешь. Они тебя вспросют, а ты и не скажешь. А сколько у нас Спасов? Вот и опять не так умеешь. Они тебя учнуть вспрашивать, а ты... Как так у тебя не сказано? А ты хорошенько погляди, должно быть.— Да нету же ничего... — говорю я, совсем расстроенный, — написано только, что святят яблоки!— И кропят. А почему кропят? А-а! Они тебя вспросют, — ну, а сколько, скажут, у нас Спасов? А ты и не знаешь. Три Спаса. Первый Спас — загибает он желтый от политуры палец, страшно расплющенный, — медовый Спас, Крест выносят. Значит, лету конец, мед можно выламывать, пчела не обижается... уж пошабашила. Второй Спас, завтра который вот, — яблошный, Спас-Преображение, яблоки кропят. А почему? А вот. Адам-Ева согрешили, змей их яблоком обманул, а не велено было, от греха! А Христос возшел на гору и освятил. С того и стали остерегаться. А который до окропенья поест, у того в животе червь заведется, и холера бывает. А как окроплено, то безо вреда. А третий Спас называется орешный, орехи поспели, после Успенья. У нас в селе крестный ход, икону Спаса носят, и все орехи грызут. Бывало, батюшке насбираем мешок орехов, а он нам лапши молочной — для розговин. Вот ты им и скажи, и возьмут в училищу.                                

# data[].attributes.subject
 Шмелев И. «Лето Господне"" (отрывок)                                                                                                                    Завтра — Преображение, а послезавтра меня повезут куда-то к Храму Христа Спасителя, в огромный розовый дом в саду, за чугунной решеткой, держать экзамен в гимназию, и я учу и учу «Священную Историю» Афинского. «Завтра» — это только так говорят, — а повезут годика через два-три, а говорят «завтра» потому, что экзамен всегда бывает на другой день после Спаса-Преображения. Все у нас говорят, что главное — Закон Божий хорошо знать. Я его хорошо знаю, даже что на какой странице, но все-таки очень страшно, так страшно, что даже дух захватывает, как только вспомнишь. Горкин знает, что я боюсь. Одним топориком он вырезал мне недавно страшного «щелкуна», который грызет орехи. Он меня успокаивает. Поманит в холодок под доски, на кучу стружек, и начнет спрашивать из книжки. Читает он, пожалуй, хуже меня, но все почему-то знает, чего даже и я не знаю. «А ну-ка, — скажет, — расскажи мне чего-нибудь из божественного...» Я ему расскажу, и он похвалит: — Хорошо умеешь, — а выговаривает он на «о», как и все наши плотники, и от этого, что ли, делается мне покойней, — небось, они тебя возьмут в училищу, ты все знаешь. А вот завтра у нас Яблошный Спас... про него умеешь? Та-ак. А яблоки почему кропят? Вот и не так знаешь. Они тебя вспросют, а ты и не скажешь. А сколько у нас Спасов? Вот и опять не так умеешь. Они тебя учнуть вспрашивать, а ты... Как так у тебя не сказано? А ты хорошенько погляди, должно быть.— Да нету же ничего... — говорю я, совсем расстроенный, — написано только, что святят яблоки!— И кропят. А почему кропят? А-а! Они тебя вспросют, — ну, а сколько, скажут, у нас Спасов? А ты и не знаешь. Три Спаса. Первый Спас — загибает он желтый от политуры палец, страшно расплющенный, — медовый Спас, Крест выносят. Значит, лету конец, мед можно выламывать, пчела не обижается... уж пошабашила. Второй Спас, завтра который вот, — яблошный, Спас-Преображение, яблоки кропят. А почему? А вот. Адам-Ева согрешили, змей их яблоком обманул, а не велено было, от греха! А Христос возшел на гору и освятил. С того и стали остерегаться. А который до окропенья поест, у того в животе червь заведется, и холера бывает. А как окроплено, то безо вреда. А третий Спас называется орешный, орехи поспели, после Успенья. У нас в селе крестный ход, икону Спаса носят, и все орехи грызут. Бывало, батюшке насбираем мешок орехов, а он нам лапши молочной — для розговин. Вот ты им и скажи, и возьмут в училищу.                                

# data[].attributes.headline
   Та як відобразилася ця тема у літературі, легендах та міфах?

# data[].attributes.subject
   Та як відобразилася ця тема у літературі, легендах та міфах?

# data[].attributes.headline
Спас - народна назва свята Преображення Господнього. До нього приурочено безліч народних обрядів. Всі вони присвячені Богу-Спасителю, ім'я якого походить від слова «врятувати». Він вчив людей не робити негідних вчинків, направляв на добрі справи

# data[].attributes.subject
Спас - народна назва свята Преображення Господнього. До нього приурочено безліч народних обрядів. Всі вони присвячені Богу-Спасителю, ім'я якого походить від слова «врятувати». Він вчив людей не робити негідних вчинків, направляв на добрі справи

# data[].attributes.headline
Бунин И. Антоновские яблоки (отрывок)

# data[].attributes.subject
Бунин И. Антоновские яблоки (отрывок)

# data[].attributes.body
«Помню раннее, свежее, тихое утро... Помню большой, весь золотой, подсохший и поредевший сад, помню кленовые аллеи, тонкий аромат опавшей листвы и – запах антоновских яблок, запах мёда и осенней свежести. Воздух так чист, точно его совсем нет, по всему саду раздаются голоса и скрип телег. Это тархане, мещане-садовники, наняли мужиков и насыпают яблоки, чтобы в ночь отправлять их в город, – непременно в ночь, когда так славно лежать на возу, смотреть в звёздное небо, чувствовать запах дёгтя в свежем воздухе и слушать, как осторожно поскрипывает в темноте длинный обоз по большой дороге. Мужик, насыпающий яблоки, ест их сочным треском одно за одним, но уж таково заведение – никогда мещанин не оборвёт его, а ещё скажет:
– Вали, ешь досыта, – делать нечего! На сливанье все мёд пьют.
И прохладную тишину утра нарушает только сытое квохтанье дроздов на коралловых рябинах в чаще сада, голоса да гулкий стук ссыпаемых в меры и кадушки яблок. В поредевшем саду далеко видна дорога к большому шалашу, усыпанная соломой, и самый шалаш, около которого мещане обзавелись за лето целым хозяйством. Всюду сильно пахнет яблоками, тут – особенно».

# data[].attributes.headline
 Бунин.  И. Антоновские яблоки. (отрывок)                                                                                Август, погожая осень, большой сад. Садовники-тархане наняли мужиков на сбор яблок, чтобы отправить их в ночь в город. Непременно в ночь, когда так славно лежать на возу и смотреть на звездное небо. Мужик, насыпающий яблоки, ест их с сочным треском, одно за другим. Никто не оборвет его: «Вали, ешь досыта..» Мальчишки в белых замашных рубашках, коротких порточках, с белыми раскрытыми головами идут покупать яблоки. Покупка-то на копейку, но покупателей много, торговля идет бойко, с шуточками, прибаутками. До вечера в саду толчется народ, слышится смех, говор, а иногда и топот, пляски. Все стихает только темной ночью. «Ядреная антоновка – к веселому году». Деревенские дела хороши, если антоновка уродилась: значит и хлеб уродится.                    

# data[].attributes.subject
 Бунин.  И. Антоновские яблоки. (отрывок)                                                                                Август, погожая осень, большой сад. Садовники-тархане наняли мужиков на сбор яблок, чтобы отправить их в ночь в город. Непременно в ночь, когда так славно лежать на возу и смотреть на звездное небо. Мужик, насыпающий яблоки, ест их с сочным треском, одно за другим. Никто не оборвет его: «Вали, ешь досыта..» Мальчишки в белых замашных рубашках, коротких порточках, с белыми раскрытыми головами идут покупать яблоки. Покупка-то на копейку, но покупателей много, торговля идет бойко, с шуточками, прибаутками. До вечера в саду толчется народ, слышится смех, говор, а иногда и топот, пляски. Все стихает только темной ночью. «Ядреная антоновка – к веселому году». Деревенские дела хороши, если антоновка уродилась: значит и хлеб уродится.                    

# data[].attributes.headline
Шмелев И. Лето Господне. Читать онлайн

# data[].attributes.subject
Шмелев И. Лето Господне. Читать онлайн

# data[].attributes.headline
Бунин И. Антоновские

# data[].attributes.body
Бунин И. Антоновские яблоки Читать

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Осень, идут беспрерывные дожди; на улице дребезжат извозчичьи экипажи, и с гулом, с грохотом катятся среди толпы тяжёлые конки; по целым дням сижу я за работой, гляжу в окно, на мокрые вывески и серое небо, и всё деревенское далеко от меня. Но по вечерам я читаю старых поэтов, родных мне по быту, по душе и даже по местности, - средней полосе России. А ящики моего письменного стола полны антоновскими яблоками, и здоровый аромат их - запах мёда и осенней свежести - переносит меня в помещичьи усадьбы, в тот мир, который скудел, дробился, а теперь уже гибнет, о котором через пятьдесят лет будут знать только по нашим рассказам...

- Вали, ешь досыта, - делать нечего! На сливании все мёд пьют.

И прохладную тишину утра нарушает только сытое квохтанье дроздов на коралловых рябинах в чаще сада, голоса да гулкий стук ссыпаемых в меры и кадушки яблок. В поредевшем саду далеко видна дорога к большому шалашу, усыпанная соломой, и самый шалаш, около которого мещане обзавелись за лето целым хозяйством. Всюду сильно пахнет яблоками, тут - особенно. В шалаше устроены постели, стоит одноствольное ружьё, позеленевший самовар, в уголке - посуда. Около шалаша валяются рогожи, ящики, всякие истрёпанные пожитки, вырыта земляная печка. В полдень на ней варится великолепный кулеш с салом, вечером греется самовар, и по саду, между деревьями, расстилается длинной полосой голубоватый дым. В праздничные же дни около шалаша - целая ярмарка, и за деревьями поминутно мелькают красные уборы. Толпятся бойкие девки-однодворки в сарафанах, сильно пахнущих краской, приходят "барские" в своих красивых и грубых, дикарских костюмах, молодая старостиха, беременная, с широким сонным лицом и важная, как холмогорская корова. На голове её "рога", - косы положены по бокам макушки и покрыты несколькими платками, так что голова кажется огромной; ноги, в полусапожках с подковками, стоят тупо и крепко; безрукавка - плисовая, занавеска длинная, а панева - чёрно-лиловая с полосами кирпичного цвета и обложенная на подоле широким золотым "прозументом"...

- Хозяйственная бабочка! - говорит о ней мещанин, покачивая головою. - Переводятся теперь такие...

К ночи в погоду становится очень холодно и росисто. Надышавшись на гумне ржаным ароматом новой соломы и мякины, бодро идёшь домой к ужину мимо садового вала. Голоса на деревне или скрип ворот раздаются по студёной заре необыкновенно ясно. Темнеет. И вот ещё запах: в саду - костёр, и крепко тянет душистым дымом вишнёвых сучьев. В темноте, в глубине сада - сказочная картина: точно в уголке ада, пылает около шалаша багровое пламя, окружённое мраком, и чьи-то чёрные, точно вырезанные из чёрного дерева силуэты двигаются вокруг костра, меж тем как гигантские тени от них ходят по яблоням. То по всему дереву ляжет чёрная рука в несколько аршин, то четко нарисуются две ноги - два чёрных столба. И вдруг всё это скользнёт с яблони - и тень упадёт по всей аллее, от шалаша до самой калитки...

Поздней ночью, когда на деревне погаснут огни, когда в небе уже высоко блещет бриллиантовое семизвездие Стожар, ещё раз пробежишь в сад. Шурша по сухой листве, как слепой, доберёшься до шалаша. Там на полянке немного светлее, а над головой белеет Млечный Путь.

- Это вы, барчук? - тихо окликает кто-то из темноты.

- Я. А вы не спите ещё, Николай?

- Нам нельзя-с спать. А, должно, уж поздно? Вон, кажись, пассажирный поезд идёт...

Долго прислушиваемся и различаем дрожь в земле. Дрожь переходит в шум, растёт, и вот, как будто уже за самым садом, ускоренно выбивают шумный такт колёса: громыхая и стуча, несётся поезд... ближе, ближе, всё громче и сердитее... И вдруг начинает стихать, глохнуть, точно уходя в землю...

- А где у вас ружьё, Николай?

- А вот возле ящика-с.

Вскинешь кверху тяжёлую, как лом, одностволку и с маху выстрелишь. Багровое пламя с оглушительным треском блеснёт к небу, ослепит на миг и погасит звёзды, а бодрое эхо кольцом грянет и раскатится по горизонту, далеко-далеко замирая в чистом и чутком воздухе.

- Ух, здорово! - скажет мещанин. - Потращайте, потращайте, барчук, а то просто беда! Опять всю дулю на валу отрясли...

"Ядрёная антоновка - к весёлому году". Деревенские дела хороши, если антоновка уродилась: значит, и хлеб уродился... Вспоминается мне урожайный год. На ранней заре, когда ещё кричат петухи и по-чёрному дымятся избы, распахнёшь, бывало, окно в прохладный сад, наполненный лиловатым туманом, сквозь который ярко блестит кое-где утреннее солнце, и не утерпишь - велишь поскорее заседлывать лошадь, а сам побежишь умываться на пруд. Мелкая листва почти вся облетела с прибрежных лозин, и сучья сквозят на бирюзовом небе. Вода под лозинами стала прозрачная, ледяная и как будто тяжёлая. Она мгновенно прогоняет ночную лень, и, умывшись и позавтракав в людской с работниками горячими картошками и чёрным хлебом с крупной сырой солью, с наслаждением чувствуешь под собой скользкую кожу седла, проезжая по Выселкам на охоту. Осень - пора престольных праздников, и народ в это время прибран, доволен, вид деревни совсем не тот, что в другую пору. Если же год урожайный, и на гумнах возвышается целый золотой город, а на реке звонко и резко гогочут по утрам гуси, - так в деревне и совсем не плохо. К тому же наши Выселки споконъ веку, ещё со времён дедушки славились "богатством". Старики и старухи жили в Выселках очень подолгу, - первый признак богатой деревни, - и были всё высокие, большие и белые, как лунь. Только и слышишь, бывало: "Да, - вот Агафья восемьдесят три годочка отмахала!" - или разговоры в таком роде:

- И когда это ты умрёшь, Панкрат? Небось тебе лет сто будет?

- Как изволите говорить, батюшка?

- Сколько тебе годов, спрашиваю!

- А не знаю-с, батюшка.

- Да Платона Аполлоныча-то помнишь?

- Как же-с, батюшка, - явственно помню.

- Ну, вот видишь. Тебе, значит, никак не меньше ста.

Помню я и старуху его. Всё, бывало, сидит на скамеечке, на крыльце, согнувшись, тряся головой, задыхаясь и держась за скамейку руками, - всё о чём-то думает. "О добре своём, небось", говорили бабы, потому что "добра" у неё в сундуках было, правда, много. А она будто и не слышит; подслеповато смотрит куда-то вдаль из-под грустно приподнятых бровей, трясёт головой и точно силится вспомнить что-то. Большая была старуха, вся какая-то тёмная. Панёва - чуть не прошлого столетия, чуньки - покойницкие, шея - жёлтая и высохшая, рубаха с канифасовыми косяками всегда белая-белая, - "совсем хоть в гроб клади". А около крыльца большой камень лежал: сама купила себе в селе на могилку, так же, как и саван, - отличный саван, с ангелами, с крестами и с молитвой, напечатанной по краям.

Под стать старикам были и дворы в Выселках: кирпичные, строенные ещё дедами. А у богатых мужиков - у Савелия, у Игната, у Дрона - избы были в две-три связи, потому что делиться в Выселках ещё не было моды. В таких семьях водили пчёл, гордились жеребцом-битюгом сиво-железного цвета и держали усадьбы в порядке. На гумнах темнели густые и тучные коноплянники, стояли овины и риги, крытые впричёску; в пуньках и амбарчиках были железные двери, за которыми хранились холсты, прялки, новые полушубки, наборная сбруя, меры, окованные медными обручами. На воротах и на санках были выжжены кресты. И помню, мне порою казалось на редкость заманчивым быть мужиком. Когда, бывало, едешь солнечным утром по деревне, всё думаешь о том, как хорошо косить, молотить, спать на гумне в омётах, а в праздник встать вместе с солнцем, под густой и музыкальный благовест из села, умыться около бочки и надеть чистую замашную рубаху, такие же портки и несокрушимые сапоги со подковками. Если же, думалось, к этому прибавить здоровую и красивую жену в праздничном уборе, да поездку к обедне, а потом обед у бородатого тестя, - обед с горячей бараниной на деревянных тарелках и с ситниками, с сотовым мёдом и брагой, - так большего и желать невозможно!

Войдёшь в дом и прежде всего услышишь запах яблок, а потом уже другие: старой мебели красного дерева, сушёного липового цвета, который с июня лежит на окнах... Во всех комнатах, - в лакейской, в зале, в гостиной, - прохладно и сумрачно: это оттого, что дом окружён садом, а верхние стёкла окон цветные: синие и лиловые. Всюду - тишина и чистота, хотя, кажется, кресла, столы с инкрустациями и зеркала в узеньких и витых золотых рамах никогда не трогались с места. И вот слышится покашливанье: выходит тётка. Она небольшая, но тоже, как и всё кругом, прочная. На плечах у неё накинута большая персидская шаль. Выйдет она важно, но приветливо, и сейчас же, под бесконечные разговоры про старину, про наследства, начинают появляться угощения: сперва "дули", яблоки, - антоновские, "бель-барыня", боровинка, "плодовитка", - а потом удивительный обед: вся насквозь розовая варёная ветчина с горошком, щи, фаршированная курица, индюшка, маринады и красный квас, - крепкий и сладкий-пресладкий... Окна в сад подняты, и оттуда веет бодрой осенней прохладой...

За последние годы одно поддерживало угасающий дух помещиков, - охота.

Лет двадцать тому назад такие усадьбы, как усадьба Анны Герасимовны, были ещё не редкость. Были и разрушающиеся, но всё ещё жившие на широкую ногу усадьбы с огромным поместьем, с садом в двадцать десятин. Правда, сохранились некоторые из таких усадеб ещё и до сего времени, но в них уже нет жизни... Нет троек, нет верховых "киргизов", нет гончих и борзых собак, нет дворни и нет самого обладателя всего этого - помещика-охотника, в роде моего покойного шурина Арсения Семёныча Климентьева.

С конца сентября сады и гумна пустели. Погода, по обыкновению, круто изменялась и делала меня на время затворником. Ветер по целым дням рвал и трепал деревья, дожди поливали их с утра до ночи. Иногда к вечеру между хмурыми низкими тучами пробивался на западе трепещущий золотистый свет низкого солнца; воздух делался чист и ясен, а солнечный свет ослепительно сверкал между листвою, между ветвями, которые живою сеткою двигались и волновались от ветра. Но зато становилось ещё холоднее не только на дворе, но, казалось, даже и в доме с ещё летними рамами и с раскрытым балконом. Холодно и ярко сияло на севере над тяжёлыми свинцовыми тучами жидкое голубое небо, а из-за этих туч медленно выплывали хребты снеговых гор-облаков. Стоишь у окна и думаешь: "Авось, Бог даст, распогодится". Но ветер не унимался. Он волновал сад, рвал непрерывно бегущую из трубы людской струю дыма и снова нагонял зловещие космы пепельных облаков. Они бежали низко и быстро - и скоро, точно дым, затуманивали солнце. Погасал его блеск, закрывалось окошечко в голубое небо, а в саду становилось пустынно и скучно, и снова начинал сеять дождь... сперва тихо, осторожно, потом всё гуще и наконец превращался в ливень с бурей и темнотою. Наступала долгая, тревожная ночь...

Из такой трёпки сад выходил почти совсем обнажённым, поломанным, засыпанным мокрыми листьями и каким-то притихшим, смирившимся. Но зато как красив он был, когда снова наступала ясная погода, прозрачные и холодные дни начала октября, прощальный праздник осени! Сохранившаяся листва теперь будет висеть на деревьях уже до первых зазимков. Чёрный сад будет сквозить на холодном бирюзовом небе и покорно ждать зимы, пригреваясь после полудня в солнечном блеске. А поля уже резко чернеют пашнями и ярко зеленеют запустившимися озимями... Пора на охоту!

- Жалко, что промахнулся! - говорит он, играя, глазами.

Он высок ростом, худощав, но широкоплеч и строен, а лицом - красавец-цыган. Глаза у него блестят дико, он очень ловок, в шёлковой малиновой рубахе, в бархатных шароварах и длинных сапогах. Напугав и собаку и гостей выстрелом, он декламирует баритоном:

‎и громко говорит:

- Ну, однако нечего терять золотое время!

Я сейчас еще чувствую, как жадно и ёмко дышала молодая грудь холодом ясного и сырого дня под вечер, когда, бывало, едешь с шумной ватагой Арсения Семёныча, возбуждённый музыкальным гамом собак, брошенных в чернолесье, в какой-нибудь Красный Бугор или Гремячий Остров, уже одним своим названием волнующий охотника. Едешь на злом, сильном и приземистом "киргизе", крепко сдерживая его поводьями, и чувствуешь себя слитым с ним почти воедино. Он фыркает, просится на рысь, шумно шуршит копытами по глубоким и легким коврам чёрной осыпавшейся листвы, и каждый звук гулко раздаётся в пустом, сыром и свежем лесу. Тявкнула где-то вдалеке собака, ей страстно и жалобно ответила другая, третья - и вдруг весь лес загремел, точно он весь стеклянный, от бурного лая и крика. Крепко грянул среди этого гама выстрел - и всё "заварилось" и покатилось куда-то вдаль.

- Береги-и! - завопил кто-то отчаянным голосом на весь лес.

Когда случалось проспать охоту, отдых был особенно приятен. Проснёшься и долго лежишь в постели. Во всём доме - тишина. Слышно, как осторожно ходит по комнатам садовник, растапливая печи, и как дрова трещат и стреляют. Впереди - целый день покоя в безмолвной уже по-зимнему усадьбе. Не спеша оденешься, побродишь по саду, найдёшь в мокрой листве случайно забытое холодное и мокрое яблоко, и почему-то оно покажется необыкновенно вкусным, совсем не таким, как другие. Потом примешься за книги, - дедовские книги, в толстых кожаных переплётах с сафьяном и золотыми звёздочками на корешках. Славно пахнут эти, похожие на церковные требники книги своей пожелтевшей, толстой и шершавой бумагой! Какой-то приятной кисловатой плесенью, старинными духами... Хороши и заметки на их полях, крупно и с круглыми мягкими росчерками сделанные гусиным пером. Развернёшь книгу и читаешь: "Мысль, достойная древних и новых философов, цвет разума и чувства сердечного". И невольно увлечёшься и самой книгой. Это - "Дворянин-философ", аллегория, изданная лет сто тому назад иждивением какого-то "кавалера многих орденов" и напечатанная в типографии приказа общественного призрения, - рассказ о том, как "дворянин-философ, имея время и способность рассуждать, к чему разум человека возноситься может, получил некогда желание сочинить план света на пространном месте своего селения". Потом наткнёшься на "сатирические и философские сочинения господина Вольтера" и долго упиваешься милым и манерным слогом перевода: "Государи мои! Эразм сочинил в шестомнадесять столетии похвалу дурачеству (манерная пауза, - точка с запятою); вы же приказываете мне превознесть пред вами разум..." Потом от екатерининской старины перейдёшь к романтическим временам, к альманахам, к сантиментально-напыщенным и длинным романам... Кукушка выскакивает из часов и насмешливо-грустно кукует над тобою в пустом доме. И понемногу в сердце начинает закрадываться сладкая и странная тоска...

Запах антоновских яблок исчезает из помещичьих усадеб. Эти дни были так недавно, а меж тем мне кажется, что с тех пор прошло чуть не целое столетие. Перемёрли старики в Выселках, умерла Анна Герасимовна, застрелился Арсений Семёныч... И вот я уже пишу им эпитафии.

Я надолго покинул родные "Палестины", как любят говорить у нас, а когда недавно заглянул в них, невесело встретили меня они. Старые книги, старые портреты, разрозненные и никому ненужные, затерялись по городам, по мещанским хуторкам, по ястребиным гнёздам новых помещиков, - гнёздам, на которые раздробились прежние поместья. На весь наш уезд приходится теперь три-четыре состоятельных дворянина, но и они живут в деревне уже новою жизнью, - чаще всего только летом. Наступает царство мелкопоместных, обедневших до нищенства, и чахнущих серых деревушек. Идёт ноябрь, глухая пора деревенской жизни.

Однако первым впечатлениям не следует доверять. Проходит два-три дня, погода меняется, становится свежей, и усадьба и деревня начинают казаться иными. Начинаешь улавливать связь между прежней жизнью и теперешней, и то, что вспомнилось мне при запахе антоновских яблок, - здоровье, простота и домовитость деревенской жизни, - снова проступает и в новых впечатлениях. Прошло почти пятнадцать лет, многое изменилось кругом, но я опять чувствую себя дома почти так же, как пятнадцать лет тому назад: по-юношески грустно, по-юношески бодро. И мне хорошо среди этой сиротеющей и смиряющейся деревенской жизни.

Хуторянин любит осень, любит длинные вечера, долгую тёмную ночь в тёплом и уютном кабинете. Встает он рано. Крепко потянувшись на лежанке, отчего со стуком падает на пол кирпич с её угла ("Давно, давно пора вмазать этот кирпич, - да всё не соберёшься!"), он идёт к столу и, подымая брови и хмурясь, крутит толстую папиросу из дешёвого, чёрного табаку или просто из махорки. Бледный свет раннего ноябрьского утра озаряет простой, с голыми стенами кабинет, жёлтые и заскорузлые шкурки лисиц над кроватью и коренастую фигуру в шароварах и распоясанной косоворотке, а в зеркале отражается заспанное лицо татарского склада. В полутёмном, тёплом домике мёртвая тишина. За дверью в коридоре похрапывает старая кухарка, жившая в господском доме ещё девчонкою. Это, однако, не мешает барину хрипло крикнуть на весь дом:

- Лукерья! Самовар!

Потом, надев сапоги, накинув на плечи поддёвку и не застёгивая ворота рубахи, барин выходит на крыльцо. В запертых сенях пахнет псиной; лениво потягиваясь, с визгом зевая и улыбаясь, окружают его гончие.

В риге начинается молотьба. Медленно расходясь, гудит барабан молотилки. Лениво натягивая постромки, упираясь ногами по навозному кругу и качаясь, идут лошади в приводе. Посреди привода, вращаясь на скамеечке, сидит погонщик и однотонно покрикивает на них, всегда хлестая кнутом только одного бурого мерина, который ленивее всех и совсем спит на ходу, благо глаза у него завязаны.

- Ну, ну, девки, девки! - строго кричит степенный подавальщик, облачаясь в широкую холщёвую рубаху.

Девки торопливо разметают ток, бегают с носилками, мётлами.

- С Богом! - говорит подавальщик, и первый пук старновки, пущенный на пробу, с жужжаньем и визгом пролетает в барабан и растрёпанным веером возносится из-под него кверху. А барабан гудит всё настойчивее, работа закипает, и скоро все звуки сливаются в общий приятный шум молотьбы. Барин стоит у ворот риги и смотрит, как в её темноте мелькают красные и жёлтые платки, руки, грабли, солома, и всё это мерно двигается и суетится под гул барабана и однообразный крик и свист погонщика. Хоботьё облаками летит к воротам. Барин стоит, весь посеревший от него. Часто он поглядывает в поле... Скоро-скоро забелеют поля, скоро покроет их зазимок...

Зазимок, первый снег! Борзых нет, охотиться в ноябре не с чем; но наступает зима, начинается "работа" с гончими. И вот опять, как в прежние времена, съезжаются мелкопоместные друг к другу, пьют на последние деньги, по целым дням пропадают в снежных полях. А вечером на каком-нибудь глухом хуторе далеко светятся в темноте зимней ночи окна флигеля. Там, в этом маленьком флигеле, плавают клубы дыма, тускло горят сальные свечи, настраивается гитара...

‎начинает кто-нибудь грудным тенором. И прочие нескладно, прикидываясь, что они шутят, подхватывают с грустной, безнадёжной удалью:

# data[].attributes.attachment_link.title
Антоновские яблоки (Бунин)/ПСС 1915 (ВТ:Ё)

# data[].attributes.attachment_link.description
Осень, идут беспрерывные дожди; на улице дребезжат извозчичьи экипажи, и с гулом, с грохотом катятся среди толпы тяжёлые конки; по целым дням сижу я за работой, гляжу в окно, на мокрые вывески и серое небо, и всё деревенское далеко от меня.

# data[].attributes.headline
Горіховий Спас: народні традиції, прикмети, заборони, рецепти

# data[].attributes.subject
Горіховий Спас: народні традиції, прикмети, заборони, рецепти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
29 серпня українці святкують Третій Спас, який у народі також називають Горіховим. Це останнє з трьох свят циклу: перед ним були ще Маковея (Перший Спас) 14 серпня та Яблучний (Другий Спас) 19 серпня. Це свято ж, називають Горіховим або Хлібним Спасом. Має воно також і християнську назву: день пам'яті Нерукотворного Образа Спасителя. Що ж це за свято для християн та, як його святкували наші предки в язичницькі часи? Які традиційні страви готують на це свято та у які прикмети вірять? Розповідаємо далі:

Значення свята в християн

За легендою, саме 29 серпня 944 року, до Константинополя, з Едесси, був перенесений Нерукотворний Образ Спасителя. З цим образом пов'язано чимало релігійних вірувань та історій. Зараз він знаходиться в італійському місті Генуя, уже з 1362 року.

Вважається, що саме з цього відбитку Лику Спасителя писалися перші візантійські та давньоруські ікони. Це зображення - найпопулярніше в мистецтві іконопису.

Горіховий Спас у народі

Народне свято пов'язане з тим, що закінчуються жнива, остаточно приходить осінь і достигає новий врожай горіхів. Також, починають пекти хліб із нового свіжого борошна, тож Спас називають ще Хлібним.

І хліб, і горіхи, освячують у церкві цього дня. Найстаршу жінку в селах, раніше, посилали проводити пробний збір горіхів. Скільки вона принесе - це буде мінімум у плані роботи для решти селян. Менше за неї зібрати горіхів за день вважалося просто соромом.

У народі помічали, що, як цьогоріч гарний врожай горіхів, то з хлібом навпаки не дуже складається. А, на наступний рік, буде навпаки.

На Горіховий Спас майстрували з ліщини спеціальні віники для лазні - сушити їх треба було окремо від інших трав та рослин. Ще нерідко влаштовували на свято ярмарки в містах і селах, де продавали текстиль ручної роботи. Тому, менш поширена, але існувала ще й назва "Спас на полотні" для цього свята.

Поряд із хлібом та горіхами, освячують та подають на стіл: яблука та грушки, мед, питну воду. Про рецепти страв із цими продуктами ми ще розповімо далі.

Що потрібно робити на Горіховий Спас

Горіхи збирали часто за день до Спаса, щоби встигнути посвятити їх. Успенський піст закінчився, тож можна бенкетувати та влаштовувати пишне застілля. Пекти хліб, робити пироги з грибами, різну солодку випічку з горіхами, медом і яблуками. Заготовляють також горіхову настоянку, яка має лікувальні властивості.

На зиму господині заготовляють настоянку з перетинок горіха. Вона допомагає при застуді і хворобливих суглобах. Також ліки допомагають і при втраті чоловічої сили.

Що не можна робити на Горіховий Спас

Коли в інші свята працювати не можна, то в це - навпаки не час відмовлятися від праці. Йде збір врожаю, треба збирати горіхи, молоти борошно, пекти хліб, заготовлювати соління на зиму - нема коли відпочивати!

Не можна виходити в ліс без оберега, бо можна зустріти злих духів. Не можна відмовляти в допомозі мандрівникам та безхатькам. Частину освячених продуктів треба віддати нужденним.

Що приготувати на Горіховий Спас

Зібрали для вас найпростіші рецепти з традиційними продуктами свята: грибами, горіхами, яблуками та медом.

Горіхи зі спеціями та медом

Тут уже надзвичайно просто: візьміть 400 г суміші горіхів на ваш смак (волоські, лісові, мигдаль тощо). Запечіть їх до рум'яної скоринки в духовці, вистачить і 20 хвилин при 150-160 градусах.

Потім, ще теплі горіхи змішайте з 3 ст.л меду та спеціями за смаком. Можна зробити просто з корицею й мускатним горіхом. А можна додати гостроти та приправити імбиром із червоним перцем. Коли мед застигне - десерт буде готовим і його можна перекласти в банку.

Гранола з горіхами

Треба: 250 г вівсянки, по 50 г родзинок та насіння льону, 5 ст.л меду та 150 г горіхів (за смаком, можна асорті); 5 ст.л апельсинового соку та спеції: цедра апельсина, мускатний горіх, кориця.

Вівсянку розкладіть на деко, застелене пергаментним папером. Додайте до неї рублені ножем горіхи та спеції. Полийте апельсиновим соком та відправляйте сушитися в духовку. При температурі 150 градусів, сушіть, поки вівсянка не стане хрумкою.

Перекладіть гарячу суміш у тарілку, додайте цедру, родзинки та мед - ретельно все перемішайте та дайте охолонути. Зберігайте в сухій герметичній посудині. Можна використовувати гранолу як ласощі, чи на сніданок: із соком, молоком, йогуртом тощо.

Яблука з горіхами та сухофруктами

Треба: 4 яблука великих, 100 г волоських горіхів, по 50 г фініків, чорносливу та кураги. Пачка пісочного печива та 70 г вершкового масла.
Як приготувати:
Метод приготування, коли цілі яблука начиняють чимось та запікають у духовці - відомий усім. Але, ми за кілька хвилин перетворимо ці компоненти в пиріг.

Вмикайте духовку на 170 градусів, застеліть дно форми пергаментом. Перебийте печиво в крихту та перетріть із теплим вершковим маслом. Покрийте цією сумішшю дно форми та примніть руками. Яблука очистьте від шкірки та серединки, наріжте середніми кубиками. Горіхи порубайте в крихту ножем, а сухофрукти перетріть разом у пюре. Це пюре змішайте зі шматочками яблука та викладіть у форму. Зверху посипте шматочками горіхів. Випікайте, поки горіхи не стануть золотистими.

Грибний пиріг нашвидкуруч

Треба: 1 порція листкового тіста, 200 г грибів (на ваш смак), 300 г філе курячого, 1 зубчик часнику. Трохи зелені (кріп, петрушка чи шпинат), 50 мл вершків та 2 ст.л борошна. Спеції: мускатний горіх, сіль та перець, сушені трави. Трохи вершкового масла для смаження.
Як приготувати:
Розігрійте пательню та розтопіть у ній вершкове масло. Наріжте дрібно гриби та обсмажуйте їх разом із часником і сіллю до золотистої скоринки. Окремо смажте кубики курячого філе. Потім змішайте їх із вершками та борошном, розмішайте до зникнення грудочок та додайте зелень. Поєднайте готові гриби та філе, додайте спеції за смаком.

Духовку увімкніть на 180 градусів. Застеліть дно форми пергаментом, а зверху - листковим тістом. Викладіть начинку на тісто та сформуйте бортики. Випікайте хвилин 25, поки тісто не стане рум'яним.

Прикмети та повір'я

Третій Спас - хліба припас.

Третій Спас на полотні, а хлібець на току.

Коли гарний Третій Спас - взимку буде квас.

Багато горіхів на Спас - через рік запасешся хліба про запас.

Третій Спас запитає у вас: чи жнивували, чи в холодку пролежали.

На Горіховий Спас, попри те, що календар показував літо, фактично, наступала осінь, ставало холодно, а птахи вже відлітали в теплі краї.

Ластівки відлітають у три рази, у три Спаса.

Журавель до Третього Спасу відлітає.

Якщо журавель відлітає до Третього Спасу, то на Покрову буде морозно, а ні - так і зима зажде.

Післяуспіння прийшло - сонце на осінь пішло.

У що Перший Спас, у те і Третій Спас.

У вас у родині святкують Спаса? Якщо так, то яких традицій дотримуються? Діліться в коментарях!
автор Вікторія Демидюк спеціально для vsviti.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Демидюк Вікторія

# data[].attributes.attachment_link.title
29 серпня - третій, Горіховий Спас: народні традиції, прикмети, заборони, рецепти - ВСВІТІ

# data[].attributes.attachment_link.description
29 серпня українці святкують Третій Спас, який у народі також називають Горіховим. Це останнє з трьох свят циклу: перед ним були ще Маковея (Перший Спас) 14 серпня та Яблучний (Другий Спас) 19 серпня. Це свято ж, називають Горіховим або Хлібним Спасом. Має воно також і християнську назву: день пам'яті Нерукотворного Образа Спасителя.

# data[].attributes.headline
Це дуже важливе свято для всіх віруючих, тому на Горіховий спас треба обов'язково сходити до церкви і помолитися про важливі для вас речі.Так само, люди традиційно приносили в церкву горіхи, щоб освятити їх. До речі, вважалося, що саме в цей день можна починати їсти плоди природи.Варто згадати, що це не тільки Горіховий спас, а і Хлібний. А все тому що в цей день було прийнято пекти хліб, готувати випічку з горіхами, і приймати гостей.До речі, було прийнято обов'язково з'їсти горіх у цей день. Його смак, за повір'ями, міг визначити, яким буде у вас рік: солодкий – удача буде супроводжувати вас цілий рік. А якщо ж гіркий, то вас чекатимуть випробування і зміни в житті.

# data[].attributes.subject
Це дуже важливе свято для всіх віруючих, тому на Горіховий спас треба обов'язково сходити до церкви і помолитися про важливі для вас речі.Так само, люди традиційно приносили в церкву горіхи, щоб освятити їх. До речі, вважалося, що саме в цей день можна починати їсти плоди природи.Варто згадати, що це не тільки Горіховий спас, а і Хлібний. А все тому що в цей день було прийнято пекти хліб, готувати випічку з горіхами, і приймати гостей.До речі, було прийнято обов'язково з'їсти горіх у цей день. Його смак, за повір'ями, міг визначити, яким буде у вас рік: солодкий – удача буде супроводжувати вас цілий рік. А якщо ж гіркий, то вас чекатимуть випробування і зміни в житті.

# data[].attributes.headline
        СПАС НА ВОДІ, АБО МАКОВІЯ ЧИ ПЕРШИЙ СПАС, УСПЕНСЬКИЙ ПІСТ

# data[].attributes.subject
        СПАС НА ВОДІ, АБО МАКОВІЯ ЧИ ПЕРШИЙ СПАС, УСПЕНСЬКИЙ ПІСТ

# data[].attributes.headline
Проповідь Бла

# data[].attributes.body
Проповідь Блаженнішого Митрополита Онуфрія у свято Преображення Господнього

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська Православна Церква

# data[].attributes.attachment_link.title
Проповідь Блаженнішого Митрополита Онуфрія у свято Преображення Господнього

# data[].attributes.headline
У християнстві освячення плодів у день свята Преображення набуло особливого символічного значення: у Преображенні Христа показано щось нове, перетворення і благодатний стан, що людина і світ знаходять Воскресінням Христа і яке здійсниться у воскресінні всіх людей. І вся природа, яка прийшла в розлад з того моменту, коли у світ через людину увійшов гріх, тепер разом з людиною очікує найближчого оновлення.

# data[].attributes.subject
У християнстві освячення плодів у день свята Преображення набуло особливого символічного значення: у Преображенні Христа показано щось нове, перетворення і благодатний стан, що людина і світ знаходять Воскресінням Христа і яке здійсниться у воскресінні всіх людей. І вся природа, яка прийшла в розлад з того моменту, коли у світ через людину увійшов гріх, тепер разом з людиною очікує найближчого оновлення.

# data[].attributes.headline
Преображення полягало не у зміні Божественної природи Христа, а у з'яві Його Божества у природі людській. Відповідно до Івана Золотоустого,  Преображення відбулося, "щоб показати нам майбутнє преображення єства нашого і майбутнє Своє пришестя на хмарах у славі з ангелами". Його лице просяяло, і саме тоді апостолам відкрилося світло й слава Божества і почувся голос Отця із світлої хмари Святого Духа:  "Цей є Син Мій Улюблений, у Котрому Моє благовоління; Його слухайте".

# data[].attributes.subject
Преображення полягало не у зміні Божественної природи Христа, а у з'яві Його Божества у природі людській. Відповідно до Івана Золотоустого,  Преображення відбулося, "щоб показати нам майбутнє преображення єства нашого і майбутнє Своє пришестя на хмарах у славі з ангелами". Його лице просяяло, і саме тоді апостолам відкрилося світло й слава Божества і почувся голос Отця із світлої хмари Святого Духа:  "Цей є Син Мій Улюблений, у Котрому Моє благовоління; Його слухайте".

# data[].attributes.headline
Успенський піст (14-27 серпня включно) встановлений перед великим святом Успіння Божої Матері, і йде він два тижні. Перед переселенням на небо Цариця Небесна невпинно постилася і молилася, не дивлячись на те, що була непорочна і не мала потреби в пості. Її душа могла через Божественний дух з’єднатися з Її сином. Тому і Церква закликає постити і в молитвах оспівувати Матір Божу. Успенський пост за суворістю прирівнюється до Великого посту.

# data[].attributes.subject
Успенський піст (14-27 серпня включно) встановлений перед великим святом Успіння Божої Матері, і йде він два тижні. Перед переселенням на небо Цариця Небесна невпинно постилася і молилася, не дивлячись на те, що була непорочна і не мала потреби в пості. Її душа могла через Божественний дух з’єднатися з Її сином. Тому і Церква закликає постити і в молитвах оспівувати Матір Божу. Успенський пост за суворістю прирівнюється до Великого посту.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Тернопільська єпархія ПЦУ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Іконографічне зображення Спаса Нерукотворного було високо шановане Церквою упродовж усієї історії Церкви. Це тому, що Священне Передання доносить до нас звістку, про яку сам Ісус Христос подбав, щоб Його фізичний образ лишився людству навіть тоді, коли Він вознесеться на небо до Бога Отця. Передання каже нам, що упродовж одного тижня від входу в Єрусалим до Воскресіння з мертвих Господь Ісус Христос чудотворним чином залишив людям на спомин про Себе три автентичних зображення Свого обличчя та Свого тіла.
Перші два зображення мають назву Спас Нерукотворний. Але вони дещо відрізняються один від одного. На християнському Сході ікона Спас Нерукотворний має довгу й цікаву традицію. На Заході ж існує дещо відмінна версія щодо історії її виникнення, яка постала значно пізніше - у середньовіччі. Західна інтерпретація ікони зазвичай носить назву Святе Лице та має іншу композицію. Третє зображення називається святою плащаницею мова про яку йтиметься пізніше.
Нерукотворна Ікона - з грецької άικών άχειροποίητος .

Спочатку коротко зупинимось над історією виникнення цього церковного та іконописного передання. Про нього немає згадки у Святому Письмі, але св. ап. Іоан Богослов виразно зауважує, що не все, що зробив Христос, записане, бо якщо б записати все, "що вчинив Ісус", то "сам світ не вмістив би написаних книг" (Ін. 21,25). Отже, за давнім переданням, цей образ передав сам Христос, відбив¬ши його на полотні за проханням князя (чи царя) Авгара V Ухами (Abgar V Ukhama) з Едесси. Це невеличке князівство (або царство) знаходилося між ріками Тигром та Ефратом у Месопотамії - сьогоднішній Сирії. Звалося воно Осроене (Osroene) і було розташоване між двома імперіями - Римською та Парфянською. Столицею князівства було місто Едесса, і переважно науковці все князівство іменують за назвою столиці, тобто князівство Едесси, подібно як Русь називали Київською. Сьогодні Едесса зветься Орфу або Роґаїс (Rogais). Цікаво, що в стародавній хро¬ніці цього міста згадується християнська церква, яку вважали старо¬винною вже в 201 p., коли її знищила повінь. Царство Едесси, або Осроене, було першою державою у світі, яка офіційно стала христи¬янською. Деякі історики, особливо вірмени, вважають, що ця честь нале¬жить вірменському царству, яке близько 300 р. за св. Григорія Просвіти-теля (приблизно 240-332 pp.) стало офіційно християнським. Офіційне навернення князівства Едесси мало відбутися за князя Авгара IX, який царював у 170-214 pp. християнської ери.

За часів Ісуса Христа, - читаємо в нашій східній Мінеї, перекладеній з грецької мови, - царював в Едессі князь Авгар V. Якось він занедужав проказою; почувши про славні чуда Христа в недалекій Галилеї, князь післав свого довіреного архівіста Ананія (Наnnаn) з листом, у якому попросив, щоб Христос прибув до Едесси та зцілив його. Ананія був також і малярем, тому князь Авгар V наказав йому намалювати лик Ісуса у випадку, коли б Христос відмовився прибути сам. Христос не міг покинути свою місію, тому Ананія намагався намалювати зображення Учителя. Однак великий натовп, який постійно оточував Христа, не допускав Ананію до Ісуса, тому маляр вибрався на високий плоский камінь і розпочав працювати. Однак, як каже передання, лик йому не вдавався через невимовну славу Ісусового лиця. Коли Христос поба¬чив старання Ананії, то попросив принести собі води, обмив обличчя, обтер його льняним рушником, на якому і відбився лик Спасителя. Тому це зображення називається ще й "мандиліон" по-грецьки, або по-семітськи "mindil" - рушник, убрус.

У Мінеї за серпень, яка містить опис цього передання, згадано також, що Христос дав Ананієві й образ, і лист до князя Едесси. (За звичаєм тих часів Христос міг цього листа продиктувати Ананію). У листі Ісус повідомляє, що не може прибути до Едесси, бо має сповнити при¬значену Йому місію, але обіцяє Авгару, що згодом пришле когось зі своїх учнів. Авгар оздоровився від прокази, але деякі знаки на обличчі у нього залишилися, після Христового вознесіння св. ап. Фадей, один із 70-ти учнів, пішов до Едесси, цілком оздоровив князя і навернув його до хрис¬тиянства. На Нерукотворному Образі Авгар написав: "Христе Боже, хто вірить у Тебе, не помре", за іншим переданням відомо, що на трьох раменах хреста навколо голови Спасителя виднілися три грецьких літери - початки таких слів: "Істинний Божий Син". Потім за наказом князя було скинено ідола із заглиблення у стіні над брамою міста і на цьому чільному місці вста-новлено святий Образ .

Хоч Авгар V ревно поширював Христову віру, його внук став поганином та хотів знищити Нерукотворний Образ. Однак, дізнавшись про це, єпископ міста Едесси, запалив лампаду перед Образом і звелів замурувати його в стіні. Таким чином мандиліон зберігся.

Нові згадки про цей Образ - з'являються у V-VI ст. Зрозуміло, що багато документів могло бути втрачено або й знищено. А згадки знаходимо у "Доктрині Аддая" (Addai), який був єпископом Едесси (†541), та у відомого історика Євагрія (Evagrius) з VI ст., який у своїй "Історії Церкви" називає цей Образ "іконою, яку створив Бог". Віднайдення Нерукотворного Образу відбулося так. Під час нападу перського царя Хозроя 544 або 545 р. єпископ Євлалій (Еulalius) уві сні побачив сховок, у якому знаходиться Образ. Євлалій дістався до тайника з убрусом і виявив, що лампада все ще горить, а на тафлях за образом виявився його другий відбиток. За Божою поміччю місто вціліло у нападі від ворогів, а мандиліон Христа довший час шанували в Едессі. У 630 p. араби завоювали Едессу, але дозволили шанувати Нерукотворний Образ. Під час іконоборства на VII Вселенському Соборі в Нікеї 787 р. св. Іоан Дамаскин згадує це зображення як чудотворне. (Зрештою, Дамаск розташовано зовсім недалеко від Едесси). Отці цього Собору багаторазово згадують мандиліон, а чтець зі Святої Софії з Царгороду оповідав, як він особисто шанував мандиліон Христа в Едессі.

У 944 р. царі Констянтин Порфирородиий та Роман І, заплативши велику ціну, викупили мандиліон, привезли його до Царгороду й помістили у церкві Богородиці у Фаросі (Pharos). Ця подія лягла в основу святкування Перенесення Нерукотворного Образу Господа нашого Ісуса Христа.
Дещо пізніше цар Нікефор Фока (963-969) силою заволодів другою іконою мандиліона, що відбилася на тафлях, і також привіз її до Царгороду.
В 1204 p., під час нападу західних хрестоносців на Царгород і його пограбування, обидва зображення були загублені. Існують здогадки про їх місцезнаходження: одні кажуть, що вони опинилися в Парижі, інші - що в Римі. Насправді невідомо, як рівно ж невідомо, чи ікони взагалі збереглися до наших часів.
Натхненне, прекрасне обличчя Ісуса Христа на цьому рушнику було тисячі й тисячі разів скопійовано мистцями всього християнського світу, як перший варіант ікони Спаса Нерукотворного.
Наша Церква вшановує пам'ять про перенесення Нерукотворного Образу Гос¬пода нашого Ісуса Христа 16 (29) серпня святковим богослужінням. Своїми стихирами на ве¬чірні Церква оспівує, цю подію: "Чоловіколюбче Владико... зобразивши вигляд пречистого Твого лиця, Ти післав його вірному Авгару, який бажав бачити Тебе, що в Божестві є невидимий херувимам, щоб ми, які дивимося на образ Того, що задля нас воплотився і добровільно по-страждав, розпалялися Твоєю любов'ю, яку Ти на нас вилляв задля Твого ве¬ликого милосердя".

На утрені є ще інші згадки про цю подію: "Едеський цар пізнав Тебе, Царя всіх, який не скипетром, не війнами, а словом творив безліч чудес, і молив, коли побачив Тебе в образі, і Богочоловіче (таїнство) до себе прийняв, взи¬ваючи: Бог Ти і Господь". Далі на утрені наша східна Церква співає: "Ти післав письмо, накреслене божественною рукою Авгару, який просив для себе спасіння й оздоровлення, що приходить від образу Твого божественного, якого прихід ми сьогодні радісно святкуючи, возвеселяємося вірою, черпаючи просвітлення".

Підготував студент
Київської Православної Богословської Академії

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія Нерукотворного Спаса (за традицією Царя Авгара) - Тернопільська єпархія ПЦУ

# data[].attributes.attachment_link.description
Іконографічне зображення Спаса Нерукотворного було високо шановане Церквою упродовж усієї історії Церкви. Це тому, що Священне Передання доносить до нас звістку, про яку сам Ісус Христос подбав, щоб Його фізичний образ лишився людству навіть тоді, коли Він вознесеться на небо до Бога Отця.

# data[].attributes.headline
УСПЕНСЬКИЙ ПІСТ. ОСОБ

# data[].attributes.body
УСПЕНСЬКИЙ ПІСТ. ОСОБЛИВОСТІ.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Ближче до Бога

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Успенський піст (14-27 серпня включно) встановлений перед великим святом Успіння Божої Матері, і йде він два тижні. Перед переселенням на небо Цариця Небесна невпинно постилася і молилася, не дивлячись на те, що була непорочна і не мала потреби в пості. Її душа могла через Божественний дух з'єднатися з Її сином. Тому і Церква закликає постити і в молитвах оспівувати Матір Божу. Успенський пост за суворістю прирівнюється до Великого посту.

Перший день посту присвячений святу "Походження (винесення) Чесних Древ Животворящого Хреста Господня". Він був визначений у Константинополі в якості позбавлення від хвороб, які в серпні там були не рідкість. У цей святий свято в Софійському соборі з скарбниці покладався Хрест, на якому був розіп'ятий Ісус Христос, і народ, прикладаючись до нього, зцілявся від тілесних і душевних хвороб. У цей день у храмах віруючі здійснюють поклоніння Хресту, і відбувається мале освячення води. Разом з водою освячують мед нового збору, тому це свято ще називають "Медовим Спасом".

19 серпня віруючі святкують двунадесяте свято "Преображення Господнє". У цей день згадується подія, що відбулася на горі Фавор, де перед своїми учнями преобразився Христос у Божественній славі. Це свято унікальний тим, що Церква його святкуванням сповідує з'єднання у Христі двох природ: Божественної і людської. Христос дає надію і відкриває дорогу на перетворення для всього людства. У цей день у храмах відбувається освячення плодів - яблук і винограду, звідси і назва "Яблучний Спаса".

Як вже було сказано, Успенський пост за суворістю прирівнюється до Великого, тобто без молочних, м'ясних і рибних страв. У суботу та неділю можна їсти рослинну олію, і тільки в Преображення Господнє дозволяється подавати на стіл рибні страви. Якщо кінець посту припадає в середу або п'ятницю, то в ці дні теж дозволена риба, а розговіння переноситься на наступний день.

Успенський піст закінчується великим святом Успіння Пресвятої Богородиці 27 серпня. У це свято в вечірнє богослужіння в храмах з вівтаря виносять Плащаницю із зображенням Божої Матері для поклоніння віруючих. Плащаницю викладають посеред храму до хресної ходи навколо церкви і чину поховання.

Пресвята Богородиця була взята на небо в тілі і на третій день з'явилася апостолам за трапезою, вимовивши: "Радійте! Я з вами по всі дні ", на що апостоли, піднявши хліб, вигукнули:" Пресвята Богородиця, допомагай нам ". На згадку про цю подію в монастирях ченці здійснюють чин панагії - на честь Цариці Небесної возноситься частину хліба. У період після закінчення Успенського посту і до Різдвяного посту по середах і п'ятницях дозволяється риба тільки в дванадесяті і храмові свята. Рослинна олія по середах і п'ятницях дозволяється тільки тоді, коли на ці дні випадають свята пам'яті великого святого з полієлейною службою напередодні.

За матеріалами www.topauthor.ru

# data[].attributes.attachment_link.title
Успенський піст. Особливості. Що можна їсти

# data[].attributes.attachment_link.description
Успенський піст (14-27 серпня включно) встановлений перед великим святом Успіння Божої Матері, і йде він два тижні. Перед переселенням на небо Цариця Небесна невпинно постилася і молилася, не дивлячись на те, що була непорочна і не мала потреби в пості. Її душа могла через Божественний дух з'єднатися з Її сином.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
29 серпня - Третій Спас, Горіховий або Хлібний

За традицією, 29 серпня ― це вже третій Спас. Перший, він же Медовий або Маковий, припадає на 14 серпня ― свято Походження (знесення) чесних древ Животворящого Хреста Господнього. Другим, або Яблучним Спасом (19 серпня), зветься свято Преображення Господа Ісуса Христа. І, власне, день пам'яті Нерукотворного Образа Спасителя у народі називають ще Спас "на полотні", Хлібний або Горіховий.

День пам'яті Нерукотворного Образа Спасителя

За повір'ям, до Спасителя прийшов живописець із листом, у якому володар міста Едесси (сучасна Туреччина) кликав його до себе. Хворий на проказу месопотамський цар дізнався про здатність Ісуса зціляти від невиліковних хвороб. Художник взявся малювати Христа, але не міг - риси на полотні розпливалися. Тоді Ісус витер обличчя рушником - і на ньому відбився його образ. Один із учнів Христа відніс рушник царю і зцілив його.

29 серпня 944 року за наказом візантійського імператора Костянтина Багрянородного Нерукотворний Образ Спасителя був перенесений з міста Едесси до Константинополя. Про подальшу долю Нерукотворного Образу існує декілька переказів. За одним - його викрали хрестоносці за часів їх владарювання у Константинополі (1204-1261), але корабель, на який була взята святиня, потонув у Мармуровому морі. За іншими переданнями, Нерукотворний Образ був переданий близько 1362 року до Генуї, де зберігається в монастирі на честь апостола Варфоломія.

Відомо, що Нерукотворний Образ неодноразово давав з себе точні відбитки. Один з них, т.зв. "на керамії", відбився, коли Ананія ховав образ біля стіни дорогою в Едессу; інший, відбившись на плащі, потрапив до Грузії.

Божественний Лик Спасителя, який відпечатався на полотні (убрусі), є одним із найпоширеніших образів у слов'янській іконописній традиції. Вважається, що перші візантійські й давньоруські ікони писалися саме з нерукотворного образу Спасителя. Саме цю ікону вишивали на бойових стягах війська, які йшли в похід; заходячи в храм, віруючі люди разом з іншими молитвами читають тропар Нерукотворному Образу Спасителя, що свідчить про особливе вшанування святині.

Горіховий Спас у народі

У народі Третій Спас називають не лише Горіховим, а й Полотняним, а також Хлібним. Після свята Успіння Пресвятої Богородиці закінчувалася жнива, а значить, на Третій Спас уже пекли новий хліб і пироги з борошна нового врожаю.

Третій Спас по праву називали Горіховим Спасом, бо в цей час достигали лісові горіхи, і можна було їх заготовляти і освячувати в церкві. У деяких місцях на початку ритуалу горіхового збору в ліс посилали найстаршу жінку для пробного збору. Скільки вона приносила за день горіхів, для решти було мірою, і потрібно було збирати не менше. Збір горіхів міг тривати протягом кількох днів.

За народними спостереженнями, в один і той же рік не могло бути врожаю і на горіхи, і на хліб. А тому врожай горіхів передвіщав гарний урожай хліба наступного року. Також на Горіховий Спас із ліщини заготовляли віники для лазні. Вважалося, що за їх допомогою зцілювалися від найважчих хвороб. І сушити такі віники потрібно було подалі від віників із гілок інших дерев.

На Горіховий Спас в багатьох містах раніше влаштовували ярмарки, де продавали домоткані полотна. У народі говорили: "Перший Спас - на воді стоять, Другий Спас - яблука їдять, Третій Спас - на горі полотна продають". Звідси ще одна його назва - "Спас на полотні", або Полотняний Спас. Вважалося, що торгівля в цей день буде особливо сприятливою.

У цей день випікають хліб із нового врожаю, і після освячення він є головним на столі цього дня. Поряд також мають бути мед, яблука та горіхи. Як і на Маковий Спас, цього дня треба освячувати воду, а воду з підземних джерел вважають цілющою.

Прикмети та повір'я

Третій Спас - хліба припас

Третій Спас на полотні, а хлібець на току

Коли гарний Третій Спас - взимку буде квас

Багато горіхів на Спас - через рік запасешся хліба про запас

Третій Спас запитає у вас: чи жнивували, чи в холодку пролежали

На Горіховий Спас, попри те, що календар показував літо, фактично, наступала осінь, ставало холодно. Багато перелітних птахів відлітали на зимівлю до теплих країв, наприклад, ластівки й журавлі. У наш час через глобальне потепління ці терміни відсунулися на пізніший, осінній час.

У народі говорили:

Післяуспіння прийшло - сонце на осінь пішло

Ластівки відлітають у три рази, у три Спаса

Журавель до Третього Спасу відлітає

Якщо журавель відлітає до Третього Спасу, то на Покрову буде морозно, а ні - так і зима зажде

Підготувала Юлія Царенко
За матеріалами ostriv.in.ua, cerkva.info, lady.tochka.net, podrobnosti.ua

# data[].attributes.attachment_link.title
29 серпня - Третій Спас, Горіховий або Хлібний | Рідна країна

# data[].attributes.attachment_link.description
29 серпня - Третій Спас, Горіховий або Хлібний За традицією, 29 серпня ― це вже третій Спас. Перший, він же Медовий або Маковий, припадає на 14 серпня ― свято Походження (знесення) чесних древ Животворящого Хреста Господнього. Другим, або Яблучним Спасом (19 серпня), зветься свято Преображення Господа Ісуса Христа.

# data[].attributes.headline
Божественний Лик Спасителя, який відпечатався на полотні (убрусі), є одним із найпоширеніших образів у слов’янській іконописній традиції. Вважається, що перші візантійські й давньоруські ікони писалися саме з нерукотворного образу Спасителя. Саме цю ікону вишивали на бойових стягах війська, які йшли в похід; заходячи в храм, віруючі люди разом з іншими молитвами читають тропар Нерукотворному Образу Спасителя, що свідчить про особливе вшанування святині

# data[].attributes.subject
Божественний Лик Спасителя, який відпечатався на полотні (убрусі), є одним із найпоширеніших образів у слов’янській іконописній традиції. Вважається, що перші візантійські й давньоруські ікони писалися саме з нерукотворного образу Спасителя. Саме цю ікону вишивали на бойових стягах війська, які йшли в похід; заходячи в храм, віруючі люди разом з іншими молитвами читають тропар Нерукотворному Образу Спасителя, що свідчить про особливе вшанування святині

# data[].attributes.headline
                   ЯБЛУЧНИЙ СПАС у ЛІТЕРАТУРІ

# data[].attributes.subject
                   ЯБЛУЧНИЙ СПАС у ЛІТЕРАТУРІ

# data[].attributes.headline
ДЕНЬ ПАМ' ЯТІ НЕРУКОТВОРНОГО ОБРАЗА СПАСИТЕЛЯ, АБО ГОРІХОВИЙ ЧИ ХЛІБНИЙ СПАС.

# data[].attributes.subject
ДЕНЬ ПАМ' ЯТІ НЕРУКОТВОРНОГО ОБРАЗА СПАСИТЕЛЯ, АБО ГОРІХОВИЙ ЧИ ХЛІБНИЙ СПАС.

# data[].attributes.headline
За повір'ям, до Спасителя прийшов живописець із листом, у якому володар міста Едесси (сучасна Туреччина) кликав його до себе. Хворий на проказу месопотамський цар дізнався про здатність Ісуса зціляти від невиліковних хвороб. Художник взявся малювати Христа, але не міг — риси на полотні розпливалися. Тоді Ісус витер обличчя рушником — і на ньому відбився його образ. Один із учнів Христа відніс рушник царю і зцілив його.

# data[].attributes.subject
За повір'ям, до Спасителя прийшов живописець із листом, у якому володар міста Едесси (сучасна Туреччина) кликав його до себе. Хворий на проказу месопотамський цар дізнався про здатність Ісуса зціляти від невиліковних хвороб. Художник взявся малювати Христа, але не міг — риси на полотні розпливалися. Тоді Ісус витер обличчя рушником — і на ньому відбився його образ. Один із учнів Христа відніс рушник царю і зцілив його.

# data[].attributes.headline
Преображення – явлення Сина, під час якого Отець свідчить голосом з світлої хмари Святого Духа – є одкровенням всіх іпостасей Святої Трійці.Ця євангельська подія показує, що в Іісусі Христі з’єднані два єства, тобто природи: божественне і людське. Під час Преображення божественна природа Христа не змінювалася, але з’явилася в Його людській природі. За словами святителя Іоанна Златоуста, воно відбулося, «щоб показати нам майбутнє преображення єства нашого і майбутнє пришестя Христа на хмарах у славі з ангелами».

# data[].attributes.subject
Преображення – явлення Сина, під час якого Отець свідчить голосом з світлої хмари Святого Духа – є одкровенням всіх іпостасей Святої Трійці.Ця євангельська подія показує, що в Іісусі Христі з’єднані два єства, тобто природи: божественне і людське. Під час Преображення божественна природа Христа не змінювалася, але з’явилася в Його людській природі. За словами святителя Іоанна Златоуста, воно відбулося, «щоб показати нам майбутнє преображення єства нашого і майбутнє пришестя Христа на хмарах у славі з ангелами».

# data[].attributes.headline
Преображення Господнє: історія свята, богословське тлумачення, традиції

# data[].attributes.subject
Преображення Господнє: історія свята, богословське тлумачення, традиції

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська Православна Церква

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
19 серпня за новим стилем (6 серпня за старим) Свята Православна Церква святкує День Преображення Господнього. Це свято встановлене в пам'ять Преображення Господа нашого Іісуса Христа перед учнями на горі Фавор.
Історія свята: богослужбові тексти на честь Преображення створювали святі

Преображення Господнє вшановувалося християнами вже в IV столітті. Про це свідчать повчання прп. Єфрема Сирина та свт. Іоанна Златоуста. Існування свята в IV столітті вказує на те, що початок його має відноситись до попередніх трьох століть християнства.

З VII століття дійшло до нас слово на Преображення Господнє прп. Андрія Критського (635-680 рр.). В цьому слові термін "Преображення" розглядається не тільки в догматичному сенсі, а й у сенсі урочистого свята Церкви.

У VIII столітті прп. Іоанн Дамаскін і прп. Косма Маіумський склали ряд стихир і канони, якими Православна Церква прославляє подію свята і нині.

Євангельське оповідання: бесіда пророків з Месією

Про Преображення розповідається в трьох Євангеліях: від Матфея (17: 1-6), Марка (9: 1-8), Луки (9: 28-36).

Євангелісти оповідають, що Господь пророчо сказав: "... Істинно кажу вам, що деякі з тих, які стоять тут, не зазнають смерті, як уже побачать Царство Боже, що прийшло в силі" (Мк. 9: 1). Через шість днів Він узяв трьох своїх найближчих учнів - Петра, Якова та Іоанна - і піднявся помолитися разом з ними на гору. Там під час молитви, як сказано в Євангелії від Матфея (17: 2-9), Він "преобразився перед ними: лице Його засяяло, як сонце, одежа ж Його стала білою, як світло".

І з'явилися перед ними старозавітні пророки - Мойсей та Ілія. Потім їх осінила світла хмара й вони почули з неї голос, який говорив: Цей є Син Мій Улюблений, у Котрому Моє благовоління; Його слухайте. Апостоли злякалися і впали на землю, а Іісус підійшов, доторкнувся до них і промовив: Встаньте й не бійтеся. Коли ж учні підняли свої очі, то нікого, крім Іісуса, не побачили.

Господь заборонив їм розповідати про те, що вони побачили до того часу, поки Син Людський не воскресне з мертвих.

Богословське тлумачення: На Фаворі преобразився Іісус Христос - істинний Бог й істинна Людина

Преображення - явлення Сина, під час якого Отець свідчить голосом з світлої хмари Святого Духа - є одкровенням всіх іпостасей Святої Трійці.

Ця євангельська подія показує, що в Іісусі Христі з'єднані два єства, тобто природи: божественне і людське. Під час Преображення божественна природа Христа не змінювалася, але з'явилася в Його людській природі. За словами святителя Іоанна Златоуста, воно відбулося, "щоб показати нам майбутнє преображення єства нашого і майбутнє пришестя Христа на хмарах у славі з ангелами".

Символічним є й явлення пророків Мойсея та Ілії. За висловом того ж святого Іоанна Златоуста, "один померлий (ред. - Мойсей) і інший, котрий ще не пізнав смерті, (ред. - Ілія, який вознісся живим на колісниці в небо)", постали для того, щоб показати, що "Христос має владу над життям і смертю, володарює над небом і землею".

Явлення старозавітних пророків

На горі Фавор Іісусу з апостолами явилися два великих пророки - Мойсей та Ілія. Обидва пророки пізнали Бога на гірських вершинах. Мойсей отримав скрижалі закону з десятьма заповідями на горі Синай (Вих. 31:18). На горі ж Хорив Ілія пізнав Бога не у вітрі, не в землетрусі, а в тихому віянні (3 Цар. 19: 9-12), про що згадується в пареміях - богослужбових читаннях - напередодні свята під час великої вечірні.

Мойсей жив за 1600 років до Різдва Христового, пророк Ілія - за 900 років. У день Преображення апостоли бачили їх живими, а отже побачили і підтвердження слів Господа Іісуса Христа: "Хто вірує в Мене, має життя вічне" (Ін. 6:47)

Традиції: "Яблучний Спас"

За народною традицією східних слов'ян Преображення називається "Другим Спасом" або "Яблучним Спасом". Народну назву свято отримало через те, що, відповідно до Типікону, у цей день освячується виноград нового врожаю та інші плоди, а там, де його немає - яблука, після чого дозволяється їх вживати в їжу. Це пов'язано з тим, що в Греції (раніше - Візантії) виноград достигав якраз у цю пору року. А перші плоди віруюча людина завжди приносила у храм як свою жертву Богу і для освячення всього врожаю.
Просмотров: 12675

# data[].attributes.attachment_link.title
Преображення Господнє: історія свята, богословське тлумачення, традиції - Українська Православна Церква

# data[].attributes.attachment_link.description
19 серпня за новим стилем (6 серпня за старим) Свята Православна Церква святкує День Преображення Господнього. Це свято встановлене в пам'ять Преображення Господа нашого Іісуса Христа перед учнями на горі Фавор. Преображення Господнє вшановувалося християнами вже в IV столітті. Про це свідчать повчання прп. Єфрема Сирина та свт. Іоанна Златоуста.

# data[].attributes.headline
Яблучний Спас: прикмети свята

# data[].attributes.subject
Яблучний Спас: прикмети свята

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Хроніки Любарта

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Свято Преображення Господнього, або Другий Спас, яке відоме ще з давньоруських часів, святкують 19 серпня. В народі цей день називають Яблучним Спасом. Яка історія свята та які є прикмети для цього дня - далі в матеріалі.
На Яблучний спас, за стародавнім звичаєм, освячують яблука, груші, мед, обжинкові вінки або жмут колосся жита й пшениці. Це свято символізує кінець літа та похолодання. Як і всі інші великі релігійні свята, віряни відвідують богослужіння в цей день.
Яблучний Спас - історія свята
Цей день присвячений спогаду про перетворення Христа своїм учням на горі Фавор.

У цей день Ісус разом з трьома учнями Яковом, Петром та Іоанном зійшов на священну гору, щоб помолитися. Саме в цей час апостоли задрімали і не бачили Преображення Господнього. Христос був одягнений у білосніжний одяг, який завжди був символом чистоти, непорочності, віри й святості.

Спустившись із небес, Ісус почав вести бесіди зі своїми пророками. Опісля люди, що зібралися поруч й спостерігали за цією подією, почули з небес голос, який проголосив Христа своїм сином. Це і стало приводом до святкування Другого Спаса.
Чому Спас називають Яблучним?
Свято Преображення обрано для благословення плодів, бо в Єрусалимі саме в ту пору дозрівав виноград, який прийнято освячувати в цей день. Грона винограду, а також колосся люди несли в цей день до храму на знак подяки Богові. Але виноград ріс не скрізь, відтак ця традиція дещо змінилася - стали освячувати яблука.

У народному календарі на Яблучний Спас проводжають літо. Це свято означає настання осені й перетворення природи. Через це є навіть ще одна народна назва свята - Осеніни. Вважається, що ночі після Спаса стають набагато холоднішими. Тому й кажуть: "Прийшов Спас, держи рукавиці про запас".
Що не можна робити в цей день?
У народі існувало повір'я, що їсти яблука й страви з цього фрукта до настання Яблучного Спаса не варто, а ось після 19 серпня люди могли ласувати цим фруктом.

До 19 серпня не можна було їсти яблука та страви з ними

Існує заборона їсти яблука до початку Спаса жінкам, які втратили дітей. За повір'ям, якщо батьки не їли яблук до Спаса, то дітям на небесах роздадуть гостинці в цей день.

Також в народі говорять, що не можна у цей день зганяти з себе або вбивати комах, тим більше мух. Якщо вона сіла два рази на руку - це до здійснення бажань. Дивна прикмета, але так кажуть. А от правда це чи ні - перевіряйте.

На свято також забороняється працювати вдома, дозволено лише на кухні та в саду.
Що варто зробити в цей день?
На Другий Спас прийнято пригощати усіх яблуками і, звичайно, їсти їх самим. Яблуко символізує родючість і благополуччя в сім'ї, тому так ви бажаєте всього найкращого рідним та друзям. Варто зазначити, що благополуччя та велику силу несуть лише освячені в храмі плоди. Тому перед куштуванням необхідно здійснити обряд освячування.

А ще в народі вірили, що в день Спаса яблука набувають чудодійної сили. Якщо відкусити плід і при цьому загадати бажання - воно неодмінно має здійснитися.
Прикмети на Яблучний Спас
Яблучний Спас має чимало прикмет, які мають звичай збуватися. Пропонуємо деякі з них:

Прийшов Спас - бери рукавиці про запас.

Якщо з'їсти яблуко в день Спаса і загадати при цьому бажання, то воно обов'язково здійсниться.

Якщо на Спаса на вас два рази сяде муха, то це на удачу.

Яка погода в Яблучний Спас, така буде в січні. Якщо вдень дощить - взимку теж буде багато опадів.

Якщо на Спаса сухо - осінь буде така ж.

Пройшов Спас - пішло літо від нас.

Яблучний Спас символізує кінець літа та похолодання

Після свята люди починають готуватися до настання осені. У народі кажуть, що Яблучний Спас є завершальним моментом літа. У будь-якому випадку, це світле свято несе у собі добро, надію і обов'язково віру в кращі часи.

Підпишіться на "Хроніки Любарта" у Facebook та Вконтакті.

# data[].attributes.attachment_link.title
Яблучний Спас: прикмети свята

# data[].attributes.attachment_link.description
Свято Преображення Господнього, або Другий Спас, яке відоме ще з давньоруських часів, святкують 19 серпня. В народі цей день називають Яблучним Спасом. Яка історія свята та які є прикмети для цього дня - далі в матеріалі. На Яблучний спас, за стародавнім звичаєм, освячують яблука, груші, мед, обжинкові вінки або жмут колосся жита й пшениці.

# data[].attributes.headline
Другий і найголовніший із трьох Спасів — Яблучний.Цей день присвячений спогаду про перетворення Христа своїм учням на горі Фавор.У цей день Ісус разом з трьома учнями Яковом, Петром та Іоанном зійшов на священну гору, щоб помолитися. Саме в цей час апостоли задрімали і не бачили Преображення Господнього. Христос був одягнений у білосніжний одяг, який завжди був символом чистоти, непорочності, віри й святості.Спустившись із небес, Ісус почав вести бесіди зі своїми пророками. Опісля люди, що зібралися поруч й спостерігали за цією подією, почули з небес голос, який проголосив Христа своїм сином. Це і стало приводом до святкування Другого Спаса.

# data[].attributes.subject
Другий і найголовніший із трьох Спасів — Яблучний.Цей день присвячений спогаду про перетворення Христа своїм учням на горі Фавор.У цей день Ісус разом з трьома учнями Яковом, Петром та Іоанном зійшов на священну гору, щоб помолитися. Саме в цей час апостоли задрімали і не бачили Преображення Господнього. Христос був одягнений у білосніжний одяг, який завжди був символом чистоти, непорочності, віри й святості.Спустившись із небес, Ісус почав вести бесіди зі своїми пророками. Опісля люди, що зібралися поруч й спостерігали за цією подією, почули з небес голос, який проголосив Христа своїм сином. Це і стало приводом до святкування Другого Спаса.

# data[].attributes.headline
Яблучний Спас: історія свята, богословське тлумачення, традиції

# data[].attributes.subject
Яблучний Спас: історія свята, богословське тлумачення, традиції

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
19 серпня за новим стилем (6 серпня за старим) Свята Православна Церква святкує День Преображення Господнього, або як його називають у народі - Яблучний Спас Це свято встановлене в пам'ять Преображення Господа нашого Іісуса Христа перед учнями на горі Фавор.

Історія свята: богослужбові тексти на честь Преображення створювали святі

Преображення Господнє вшановувалося християнами вже в IV столітті. Про це свідчать повчання прп. Єфрема Сирина та свт. Іоанна Златоуста. Існування свята в IV столітті вказує на те, що початок його має відноситись до попередніх трьох століть християнства.

З VII століття дійшло до нас слово на Преображення Господнє прп. Андрія Критського (635-680 рр.). В цьому слові термін "Преображення" розглядається не тільки в догматичному сенсі, а й у сенсі урочистого свята Церкви.

У VIII столітті прп. Іоанн Дамаскін і прп. Косма Маіумський склали ряд стихир і канони, якими Православна Церква прославляє подію свята і нині.

прп. Іоанн Дамаскін

Євангельське оповідання: бесіда пророків з Месією

Про Преображення розповідається в трьох Євангеліях: від Матфея (17: 1-6), Марка (9: 1-8), Луки (9: 28-36).

Євангелісти оповідають, що Господь пророчо сказав: "... Істинно кажу вам, що деякі з тих, які стоять тут, не зазнають смерті, як уже побачать Царство Боже, що прийшло в силі" (Мк. 9: 1). Через шість днів Він узяв трьох своїх найближчих учнів - Петра, Якова та Іоанна - і піднявся помолитися разом з ними на гору. Там під час молитви, як сказано в Євангелії від Матфея (17: 2-9), Він "преобразився перед ними: лице Його засяяло, як сонце, одежа ж Його стала білою, як світло".

І з'явилися перед ними старозавітні пророки - Мойсей та Ілія. Потім їх осінила світла хмара й вони почули з неї голос, який говорив: Цей є Син Мій Улюблений, у Котрому Моє благовоління; Його слухайте. Апостоли злякалися і впали на землю, а Іісус підійшов, доторкнувся до них і промовив: Встаньте й не бійтеся. Коли ж учні підняли свої очі, то нікого, крім Іісуса, не побачили.

Господь заборонив їм розповідати про те, що вони побачили до того часу, поки Син Людський не воскресне з мертвих.

Православний монастир на вершині Фавору

гора Фавор сьогодні

Богословське тлумачення: На Фаворі преобразився Іісус Христос - істинний Бог й істинна Людина

Преображення - явлення Сина, під час якого Отець свідчить голосом з світлої хмари Святого Духа - є одкровенням всіх іпостасей Святої Трійці.

Ця євангельська подія показує, що в Іісусі Христі з'єднані два єства, тобто природи: божественне і людське. Під час Преображення божественна природа Христа не змінювалася, але з'явилася в Його людській природі. За словами святителя Іоанна Златоуста, воно відбулося, "щоб показати нам майбутнє преображення єства нашого і майбутнє пришестя Христа на хмарах у славі з ангелами".

Символічним є й явлення пророків Мойсея та Ілії. За висловом того ж святого Іоанна Златоуста, "один померлий (ред. - Мойсей) і інший, котрий ще не пізнав смерті, (ред. - Ілія, який вознісся живим на колісниці в небо)", постали для того, щоб показати, що "Христос має владу над життям і смертю, володарює над небом і землею".

Явлення старозавітних пророків

На горі Фавор Іісусу з апостолами явилися два великих пророки - Мойсей та Ілія. Обидва пророки пізнали Бога на гірських вершинах. Мойсей отримав скрижалі закону з десятьма заповідями на горі Синай (Вих. 31:18). На горі ж Хорив Ілія пізнав Бога не у вітрі, не в землетрусі, а в тихому віянні (3 Цар. 19: 9-12), про що згадується в пареміях - богослужбових читаннях - напередодні свята під час великої вечірні.

Мойсей жив за 1600 років до Різдва Христового, пророк Ілія - за 900 років. У день Преображення апостоли бачили їх живими, а отже побачили і підтвердження слів Господа Іісуса Христа: "Хто вірує в Мене, має життя вічне" (Ін. 6:47).

пророк Ілія

Традиції: "Яблучний Спас"

За народною традицією східних слов'ян Преображення називається "Другим Спасом" або "Яблучним Спасом". Народну назву свято отримало через те, що, відповідно до Типікону, у цей день освячується виноград нового врожаю та інші плоди, а там, де його немає - яблука, після чого дозволяється їх вживати в їжу. Це пов'язано з тим, що в Греції (раніше - Візантії) виноград достигав якраз у цю пору року. А перші плоди віруюча людина завжди приносила у храм як свою жертву Богу і для освячення всього врожаю.

Джерело: Українська Православна Церква

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
богословське

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Житомир Life

# data[].attributes.attachment_link.title
Яблучний Спас: історія свята, богословське тлумачення, традиції

# data[].attributes.attachment_link.description
19 серпня за новим стилем (6 серпня за старим) Свята Православна Церква святкує День Преображення Господнього , або як його називають у народі - Яблучний Спас Це свято встановлене в пам'ять Преображення Господа нашого Іісуса Христа перед учнями на горі Фавор. Преображення Господнє вшановувалося християнами вже в IV столітті.

# data[].attributes.headline
Медовий або Перший Спас – Маковія: традиції, прикмети та головні заборони

# data[].attributes.subject
Медовий або Перший Спас – Маковія: традиції, прикмети та головні заборони

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Хроніки Любарта

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Медовий Спас - перший із трьох свят Спаса, які щорічно відзначаються у серпні. Він святкується 14 серпня і ще назву Маковія. Традиції святкування, які існують прикмети у цей день та що таке "маковійчики" ви можете дізнатись з нашої статті.
Походження свята:
Свято Маковія утворилось з народних традицій та церковної дати. З одного боку - серпень визначний тим, що це місяць врожаю і щедрості матінки-природи, а саме до дня Медового Спасу треба зібрати урожай меду, адже після цього бджоли дають значно гірший мед. Звідси й пішла "медова" назва.

У цей день церква також відзначає Походження чесних древ Животворящого Хреста. Що це означає? Згідно з легендою, частка дерев'яного хреста, на якому розіп'яли Ісуса, врятувала Константинополь від епідемії небачених масштабів, що передавалась через воду. Цією часткою освятили усі водойми в місті і вони очистились. Звідси й пішла традиція святити воду в цей день та приписувати їй цілющі властивості.

Ще одне трактування свята Маковія: в цей день вшановують пам'ять семи мучеників Маккавеїв. Проте в народі назву сприймають, як період, коли збирається новий урожай маку, котрий теж є одним з головних атрибутів Спаса.
Що святять у цей день:
Основні елементи, які треба принести до церкви на посвяту - це мед нового врожаю, воду та мак. При чому освячений мед треба залити в церкві у якості милості нужденним, або ж самому знайти бідняка і віддати йому гостинець. Існувала навіть прикмета, що якщо твій мед не спробує нужденний - то можеш накликати на себе біду.

Також до важливих елементів освяти відноситься оберіг, який називають "маковійчиком". Детальніше про те, як і з чого робити оберіг ви можете прочитати нижче у цій статті.

З оберегом також можна святити окремі трави чи квіти і використовувати їх у своїх цілях. Васильки і чорнобривці жінки святили, аби потім додати у ванну при купанні, щоб зберегти здоров'я.

Перше, що потрібно зробити після освячення - з'їсти ложку свіжого меду та запити трьома ковтками води.
Що приготувати до столу:
Традиційно господині готували до Медового Спасу макові рулети, медове печиво, млинці з маком і медом та інші вироби, які включали посвячені інгредієнти. В основному - це були солодощі.

Рибні та м'ясні страви на столі у цей день відсутні, адже з Медового Спаса починається Успенський піст.
Маковія та оберіг з трав:
Ще до прийняття християнства на території Київської Русі існувала в цей день особлива традиція - створення букетів-оберегів, які в народі називали "маковійчиками". Ці обереги мали захищати усю родину від біди на протязі наступного року. Така традиція не зникла з приходом християнства, а лиш видозмінилась - тепер зі обереги святять у церкві. Букет такий має робити саме жінка, а складається він із певних трав і квітів, при чому кожна з рослин має певне значення.

З чого робити оберіг:

В букет кладеться калина, як символ любові і соняшник, як символ сонця. Календула - як захист від різних хвороб та материнка, як захист для продовження роду. Колосся вівса - символ добробуту та врожаю і м'ята - символ спокою і миру. До обов'язкових трав відносяться також ласковець, тирлич, буркун, полин та макові голівки.

Як зробити оберіг:

Усі трави жінка має поєднати червоною стрічкою та віднести освятити в церкву. Далі принести додому та поставити у місці, де його ніхто не зачепить і не пошкодить. Цілий оберіг - гарантія добробуту, здоров'я і миру в домі. Найкраще місце для трав - біля ікони чи на підвіконні.

Попри те, що з оберегом треба поводитись обережно - можна за потреби вийняти мак. Його насіння сиплять по кутках, аби вберегти оселю від злих духів, а макові голівки кладуть під подушку дитині, яка погано спить вночі.
Ворожіння на Маковія:
Не зважаючи на те, що оберіг з маком освячувався в церкві, яка негативно ставилась до ворожінь і інших магічних ритуалів - різного роду обряди та ворожіння все рівно збереглись в українських традиціях. Не оминули вони і Маковія: Святити оберіг у церкві мати відправляла дочку, а при поверненні зустрічала її на порозі та промовляла: "Нехай твоя доля буде така красива, як квітка, і така щаслива, як ти зараз, прийшла з судженим додому."

І мак і оберіг зберігались в будинку, як мінімум, до Різдва, а на різдво насіння додавали в кутю. Інший спосіб його використання - для ворожіння. Дівчата брали мак, щоб приворожити чоловіка. Для цього потрібно було обсипати тричі обранця зернятками та прошептати: "Щоб ти, мене кинув, коли збереш навколо себе цей мак."

Одруженій жінці, яка хоче завагітніти - радили в цей день вмитись крижаною водою з колодязя та промовити: "Згадай, Спасе, про всіх про нас, пішли кому радість, кому достаток, а мені - дитя. Хай буде так! Амінь!"
Прикмети на Медовий Спас:

На Маковея літо закінчується, осінь починається.

У Спаса всього в запасі: і дощ, і вітер, і відро...

На перший Спас і жебрак медку спробує.

Дощ на Макавеїв - мало пожеж буває.

На Макавеїв збирають мак.

На Перший Спас святи колодязі.

На Макавой вдовам допомагай. Слабкому допомога, а тобі - щастя.

На Уралі і в Сибіру з першого Спаса починають шішковать кедри.

Дощ на Макавеїв - мало пожеж буває.

Медовий Спас нові колодязі освячує

У перший Спас будь-який бабин гріх проститься.

Після першого Спаса в воду не заходять.

Після Першого Спаса коней в річці не купають.

Тим, хто побоюється відьом: в цей день потрібно зібрати насіння дикого маку і обсипати ними будинок - жодна відьма в будинок не проникне.

Підпишіться на "Хроніки Любарта" у Facebook та Вконтакті.

# data[].attributes.attachment_link.title
Медовий спас або Маковія: історія свята та прикмети

# data[].attributes.attachment_link.description
Медовий Спас - перший із трьох свят Спаса, які щорічно відзначаються у серпні. Він святкується 14 серпня і ще назву Маковія. Традиції святкування, які існують прикмети у цей день та що таке "маковійчики" ви можете дізнатись з нашої статті. Походження свята: Свято Маковія утворилось з народних традицій та церковної дати.

# data[].attributes.headline
    ПРЕОБРАЖ

# data[].attributes.body
ПРЕОБРАЖЕННЯ ГОСПОДНЄ: ІСТОРІЯ, ЗНАЧЕННЯ СВЯТА ТА ТРАДИЦІЇ ЯБЛУЧНОГО СПАСА

# data[].attributes.headline
Проповідь Святійшого Патріарха Філарета на свято Винесення Чесних Древ Хреста Господнього

# data[].attributes.subject
Проповідь Святійшого Патріарха Філарета на свято Винесення Чесних Древ Хреста Господнього

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Київський Патріархат

# data[].attributes.attachment_link.title
Проповідь Святійшого Патріарха Філарета на свято Винесення Чесних Древ Хреста Господнього

# data[].attributes.headline
Щорічно 14 с

# data[].attributes.body
Щорічно 14 серпня віруючі несуть в храми на освячення мед, мак і воду. Цей звичай походить від традиції перший урожай приносити Богові. А освячення маку пов'язано з тим, що у народі цей день приурочують до пам'яті «семи мучеників Маккавеїв». За переказами сім братів Маккавеїв були закатовані за підтримку свого вчителя священика Елеазара, який сповідував заборонене тоді християнство.

# data[].attributes.headline
14 серпня православні християни відзначають свято Маковія (перший з трьох спасів). У цей день вшановують пам'ять семи братів-мучеників Маковеїв, які взяли смерть в ім'я віри. За переказами, свято з'явилося на честь виносу Животворящого Хреста Господнього в стародавні часи в Константинополі під час страшної епідемії. Після освячення місцевих водойм частиною хреста, хвороба зникла і більше ніколи не поверталася.Крім того, історія свята пов'язана з періодом, коли пасічники збирали урожай і робили з меду різні солодощі.

# data[].attributes.subject
14 серпня православні християни відзначають свято Маковія (перший з трьох спасів). У цей день вшановують пам'ять семи братів-мучеників Маковеїв, які взяли смерть в ім'я віри. За переказами, свято з'явилося на честь виносу Животворящого Хреста Господнього в стародавні часи в Константинополі під час страшної епідемії. Після освячення місцевих водойм частиною хреста, хвороба зникла і більше ніколи не поверталася.Крім того, історія свята пов'язана з періодом, коли пасічники збирали урожай і робили з меду різні солодощі.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
14 серпня за новим стилем в народі святкують свято Маковія, яке в церковному календарі називається днем семи мучеників Маковеїв. З цього дня розпочинається "спасівка" - піст, який триває два тижні. В цей день у церквах святять воду, квіти і мак.

На Маковія кожний мав букет квітів, в якому обов'язково присутні великі достиглі голівки маку. Такий букет називається "маковійчик" або "маковейка" і в ньому можуть бути і чорнобривці, і жоржини, і айстри, і гвоздики, і барвінок, а також різні трави (які в народі називають зіллям, зіллячком): васильки, м'ята, чебрець, любисток, петрові батоги, полин, деревій, будяк-пристрітник.

На житомирському Поліссі до маковійнового букета додають морквинку, невеликі качани кукурудзи, горох, квасолю, кріп. На Черкащині колись вважали, що на Маковія треба обов'язково посвятити квіти, бо " від цього квітне господарство ". Святити несли також вінок із квітів і колосків, посередині якого ставили свічечку.

На Поділлі святили цілий сніп городини та зілля, обв'язаний червоною китайкою. З ним урочисто обходили всю господу, хату, городи, сподіваючись і на наступний рік отримати гарний врожай і примноження в господарстві.

Після освячення маковійчика кладуть за образами, і він зберігатиметься там аж до весни, а деякими травами і маком будуть користуватися за необхідності, адже " освячене зело до всякої слабості здібне ". Весною мак розсівають по городу, а сухі квіти на Благовіщення дівчата вплітають до своїх кіс - "щоб не випало з голови волосся".

Сакральний статус маку в українців був доволі високим. Ним обсипали корів і господу "від усього лихого". На Черкащині маком обсипали "всяку новопримножену тварину", приказуючи: " Щоб було в господарстві стільки тварин, як у маківці зернин ".

Цікаво, що навіть зараз дехто з міських жителів зберіг цю народну традицію ставлення до маку як до оберегу. Наприклад, посипають маком біля порогу квартири, де народилася дитина, щоб її не наврочала якась людина, що прийде провідати породіллю.

Окрім звичайного городнього маку дівки-чарівниці на Маковія святили мак-видюк (самосійний мак), що вживався як засіб проти чар від відьом, а також проти упирів і так званих "ходячих покійників". Таким маком треба було обсипати навкруги себе або обсипати дім - зробити магічне коло з маку - тоді всі вроки і хитрощі відьми пропадуть безслідно. За народними уявленнями, відьма або упир не могли заподіяти людині шкоди, аж поки не визбирають весь мак до зернини. Вважалося, що відьми дуже боялися такого маку, особливо з першої маківки, яку вони намагалися вирвати на чужому городі.

На Маковія святили також свіжовикачаний мед у стільниках, щедро пригощаючись ним. Ритуальною їжею в цей день були "шуліки" - печені коржі, які ламають на дрібні шматочки в макітру і заливають медовою ситою та розтертим маком. Ця їжа досить смачна, особливо її люблять діти. Готували також пироги, вареники, пампушки з маком, різноманітні медяники та маківники.

Одна бабуся-киянка, яка дожила до 120 років, близько 1890 року розповідала, що за часів її молодості існував у Києві звичай - на Маковея всі кияни сходилися та з'їжджалися на Дніпро святити воду. А чоловіче населення переважно вдягалося в козацький одяг.

Свято Маковія називається в народі святом першого Спаса, медовим Спасом - другий, яблучний Спас, святкують 19 серпня - або Спасом на воді, Спасом водяним. Хворі пропасницею купалися в цей день у річці, бо вода на Маковея вважається цілющою.

Освячена цього дня вода цінується не менше стрітенської і вважається надзвичайно корисною від усіх хвороб. В цей день святили також колодязі та воду в річках. За свідченням Михайла Максимовича, на Київщині цією водою кропили ожереди (копиці сіна), щоб уберегти їх від мишей, кропили бджіл, а також пили цю воду, вмивалися нею з метою очищення від усього лихого.

Якщо ви помітили в тексті орфографічну помилку, виділіть її мишкою та натисніть Ctrl+Enter

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новини з україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новости с украины

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українські новини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська історія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська правда

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
жорстока правда

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
народна медицина

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
землеробство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
кам’яна могила

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
понтійське озеро

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
періодизація

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
відправка sms

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
романтичні стосунки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
причарування

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
космічна держава

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
незайманість

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська музика

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська культура

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська мова

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська музика

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська віра

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська правда

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українське життя

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сучасне життя

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
івана купала

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
етноеволюція

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
шлюбні традиції

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вільна галерея

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
інтернет-технології

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
верховна рада

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
верховна зрада

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
безкоштовні оголошення

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
працевлаштування

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
реклама сайтів

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
безкоштовна реклама

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
розміщення банерів

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
свято покрови

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сонцестояння

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
розвиток цивілізації

# data[].attributes.attachment_link.title
Свято Маковія

# data[].attributes.attachment_link.description
14 серпня за новим стилем в народі святкують свято Маковія, яке в церковному календарі називається днем семи мучеників Маковеїв. З цього дня розпочинається "спасівка" - піст, який триває два тижні. В цей день у церквах святять воду, квіти і мак.

# data[].attributes.headline
ЖИТІЯ СВЯТИХ.СВЯТІ МУЧЕНИКИ МАКАВЕЇ

# data[].attributes.subject
ЖИТІЯ СВЯТИХ.СВЯТІ МУЧЕНИКИ МАКАВЕЇ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
14 серпня Православна Церква вшановує пам'ять семи мучеників Макавеєвих: Авима, Антоніна, Гурія, Єлеазара, Євсевона, Алима і Маркела, матері їхньої Соломонії та учителя їхнього Єлеазара (116 р. до Р.Х.).

Цар Антиох Єпифан захотів, щоб усі його піддані розмовляли лише грецькою мовою і кланялися грецьким богам, тобто ідолам. Багато хто з юдеїв підкорився цареві, та інші ладні були померти, але не відступитися від істинної віри.

Одного старця, Єлеазара, царські правителі примушували їсти заборонену законом Мойсеєвим їжу - свиняче м'ясо. Коли ж він відмовився, його стали умовляти, щоб він лише зробив вигляд, ніби споживає заборонене законом. Та Єлеазар на це відповів: "У мої роки негідно лицемірити; якщо молоді дізнаються, що дев'яносторічний Єлеазар схилився до язичництва, то й вони можуть спокуситися і відійти від віри". Тоді його повели до мучителя, і Єлеазар мужньо вмер за істинну віру.

Одного разу до царя привели жінку Соломонію з сімома синами. Цар також примушував їх їсти свиняче м'ясо, та вони сміливо відповідали йому: "Ми краще помремо, ніж переступимо закон наших батьків". Тоді цар віддав їх на муки. Їм вирізали язики, відсікали пальці на руках і ногах, здирали шкіру з голови і живими пекли на розпечених сковородах. Так було замучено шестеро братів.

Наймолодшого цар лагідно переконував не чинити спротиву. Він обіцяв щедро нагородити його і, нарешті, звернувся до матері, щоб вона порадила своєму синові виконати вимоги царя. Та вона підійшла до сина і сказала: "Сину! Не бійся цього мучителя і зустрінь смерть так само, як твої брати, щоб я могла усіх вас разом зустріти в майбутньому, вічному житті". Тоді цар віддав на смерть і молодшого брата, піддавши його ще більшим мукам. Потім була замучена і їхня матір. Ця родина мучеників відома під ім'ям мучеників Маккавеїв.

Мощі семи святих мучеников Макавеїв зберігаються в базиліці апостола Андрія в Кельні (Німеччина). Мощі Соломонії - в стамбульскому Соборі Святого Георгія.
Прес-служба Михайлівського Золотоверхого монастиря

# data[].attributes.attachment_link.title
Святі мученики Макавеї

# data[].attributes.attachment_link.description
14 серпня Православна Церква вшановує пам'ять семи мучеників Макавеєвих: Авима, Антоніна, Гурія, Єлеазара, Євсевона, Алима і Маркела, матері їхньої Соломонії та учителя їхнього Єлеазара (116 р. до Р.Х.). Цар Антиох Єпифан захотів, щоб усі його піддані розмовляли лише грецькою мовою і кланялися грецьким богам, тобто ідолам.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Серпень багатий на врожай і на свята. Вони глибоко релігійні, дуже поетичні та смачні, мають багато назв і в сенсі святкуванням стають приводом для палких суперечок з боку релігійних діячів, істориків і особливо ревних захисників давніх народних традицій. Бо, як мінімум, поєднання двох світів, тобто поєднання давніх народних традицій та християнских легенд, не в усьому мають точки перетину.

Це й не дивно: вінець літа знаменувався збором урожаю і подякою за плоди ще з давніх-давен, з дохристиянських часів, тому вже там зародилося дуже багато традицій та звичаїв. А з прийняттям християнства з'явилися життєдайні біблійні легенди, які виводять ці свята далеко за межі гастрономічних площин.

Християнський симбіоз трьох Спасів
Постав Бога на перше місце - і все стане на свої місця, - кажуть мудрі люди. І правильніше в даному випадку не скажеш, бо як би ми не називали ці свята: Першим, Другим, Третім Спасом чи іншими назвами - на першому місці буде Бог і спасіння, про яке в ці дні особливо згадується на святкових богослужіннях. Отож про три найбільші свята серпня по порядку.
14 серпня - Винесення Чесного і Животворящого Хреста Господнього, Спас на воді, або ж Маковія чи Перший Спас. Успенський піст
Свято символізує хресний хід, з яким в цей день виносили Чесного Хреста Господнього, на якому був розіп'ятий Спаситель, в Константинополі - з імператорського палацу до храму Святої Софії. Біблійні перекази пов'язують ць подію з візантійським царем Мануїлом, якому довелося в цей день вийти на війну проти сарацин. І, звісно, з небесною поміччю перемогти.

У народі цей день часто називають Першим Спасом або ж Медовим, бо охоронці народних звичаїв тільки з цього дня починають їсти мед після освячення його в церкві. Вони важають, що саме до цього числа мед у вуликах набуває своїх пікових якостей і його можна збирати. Вірили, що освячений мед стане по-справжньому цілющим.

Назву "Маковій" цей день отримав дещо пізніше, тому що на цю дату також доводиться вшанування сімох Великомучеників Маккавеїв. При цьому зв'язок маку, який у букетиках освячують цього дня в храмі, з мучениками Маккавеями суто звуковий і жодного відношення до святкування пам'яті святих мучеників не має.

Виготовте до цього дня свій букет-маковейчик - з маку, квітів, польових трав, колосся, і освятіть його в церкві - матимете власний оберіг. Можна й купити - головне, які думки вкласти в запашне зіллячко.

А ще цього дня випікають пироги з маком - шулики або ж ламанці, які поливаються медом.

Існує й інша легенда цього дня: в давнину, саме в розпал страшної епідемії, жителі Константинополя з храму Святої Софії винесли частинку хреста, на якому був розп'ятий Ісус Христос, і освятили водойми та колодязі. І сталося диво - хвороба, яка скосила тисячі життів, відступила.

Стародавні літописи подають ще й такі свідчення: саме в серпні князь Володимир хрестив Київську Русь. Ось чому Перший Спас в народі часто називають Спасом на воді, Мокрим Спасом і вважають воду святою.

У народі кажуть, що Перший Спас - це проводи літа. Цього дня починають відлітати ластівки.
19 серпня - Преображення Господнє, Другий Спас, Великий Спас, Яблучний Спас Його лице просяяло, і саме тоді апостолам відкрилося світло й слава Божества і почувся голос Отця із світлої хмари Святого Духа: "Цей є Син Мій Улюблений, у Котрому Моє благовоління; Його слухайте".
Третє за величиною і шанованістю свято православних: дуже знакове, поетичне і символічне - Спас. Преображення - важлива подія в земному житті Ісуса Христа - сталося незадовго до Його страстей і описане в Євангеліях, як явище Божої величі і слави Спасителя перед трьома найближчими учнями Петром, Яковом та Іоанном під час молитви на горі Фавор.

Преображення полягало не у зміні Божественної природи Христа, а у з'яві Його Божества у природі людській. Відповідно до Івана Золотоустого, Преображення відбулося, "щоб показати нам майбутнє преображення єства нашого і майбутнє Своє пришестя на хмарах у славі з ангелами".

У християнстві освячення плодів у день свята Преображення набуло особливого символічного значення: у Преображенні Христа показано щось нове, перетворення і благодатний стан, що людина і світ знаходять Воскресінням Христа і яке здійсниться у воскресінні всіх людей. І вся природа, яка прийшла в розлад з того моменту, коли у світ через людину увійшов гріх, тепер разом з людиною очікує найближчого оновлення.

Народ називає цей день ще й Яблучним Спасом, вкладаючи в це поняття світське значення, пов'язане із святом врожаю. Це підтверджує звичай освячувати в церкві дари природи: яблука, сливи, груші, обжинкові вінки, бджолині стільники тощо.

Настоятель Свято-Миколаївського храму ПЦУ м. Полтави отець Олександр Дедюхін у своїй проповіді пояснив все, що стосується яблук, загалом плодів, з точки зору релігійних писань.

"Немає ніяких уставних та канонічних заборон на споживання плодів яблуні. Навіть відкрию тайну: в Едемському саду змій спокушав Адама та Єву зовсім не яблуком, там був зовсім інший плід. Який - невідомо. Яблука абсолютно невинні, - пояснює святий отець. - А ще одним відкриттям, безумовно, буде для вас те, що в чині освячення плодів на Преображення, взагалі про яблука не ідеться! Ось текст цієї молитви.

"Боже Премудрий і Всемогутній Створителю світу! Ти створив небо й землю і все, що на них. Ти виростив дерева і трави й уквітчав їх красними квітами, а з них овочам зволив виспіти на втіху і споживання роду людського і всякого живого створіння Твого. Сам, Господи, благослови † початки плодів цих, подай багатий врожай на них в місці цьому, по всій Україні нашій і на всьому світі Твоєму. Тих, що працюють коло них, благослови в добрім здоров'ї й спокою зібрати і скористувати їх, а всіх людей Твоїх благослови споживати ці дари Твої на здоров'я тілу, душі на спасіння, щоб вдячні Тобі були і на честь і на славу Твою споживати їх сподобилися."

Тут мова іде не лише про яблука, а про абсолютно всі плоди, які Господь виростив на "втіху та споживання роду людського". Молитва нагадує, що всі плоди, які вирослі в наших садках та городах - це благословіння Боже, і вдячні віруючі приносили до храму початки цих плодів для освячення та з почуття вдячності Богу.

Цьому раділа вся Церква (як зібрання віруючих), возносила молитви і споживала із вдячністю.
Євангеліє нас запевняє: " Їжте все, що на торговищі продається, без найменшого сумніву, для спокою совісті. Бо Господня земля, і що виповнює її." (1 Кор.10.25-26).
Прикмети на Спаса:
Яблук та інших плодів це також стосується. Не слухайте та не слідуйте московськім ізводам і забобонам. Бо в них навіть пророк Ілля гопніком виставлений, бо, бач, він у воду пісяє. Виховані та чемні люди так не роблять, запам'ятайте.

Ну а якщо бажаєте щось гарне та смачне принести освятити до храму Божого - будь ласка, тільки робіть це не із рабського страху покарання, а із почуття вдячності вільних людей. А ще запам'ятайте: не існує ні медового, ні яблучного, ні ще якого-небудь Спаса. Бо Спас - це Спаситель наш Ісус Христос, і ні що і ні хто інший", - наголосив настоятель храму..

Прийшов другий Спас - бери рукавиці про запас.

Минув Спас - держи кожух про запас.

До Спасівки бджола робить на пана, а після Спасівки на себе.

Як у Спасівку будуть великі вітри, то зима буде з віхолами та лютими морозами .

Якщо у Спасівку на деревах жовтіє листя, це віщує ранню осінь.

Якщо на Спаса нема дощу, то це прикмета, що буде гарна суха осінь. Дощів небагато буде.

Перед Третім Спасом, а саме 28 серпня, велике свято - Успіння Пресвятої Богородиці, або Перша Пречиста. Цього дня завершується Успенський піст. Дехто вважає його продовженням Великого посту.

Успі́ння Пресвятої Богородиці - день закінчення земного життя святої Діви Марії та переселення її в життя небесне. За християнською традицією називається успінням, а не смертю.

Щодо народних традицій цього дня, то протягом осіннього періоду є три "Пречисті", що про них у народі кажуть так: "Перша Пречиста жито засіває, друга - дощем поливає, а третя снігом покриває". Тож в період "Першої Пречисти" відбувається озимий посів. Вважається, що починається молоде бабине літо.

29 серпня (16 за ст. ст.) святкується третій Спас - пам'ять Нерукотворного Образа Господа Ісуса Христа. Третій Спас (горіховий, хлібний, але дуже нечасто).
Бог вже відповів, а ми нагадуємо - Його слухайте!
У християн цей день знаменує перенесення з Едеси до Константинополя Нерукотворного Образу Господа нашого Ісуса Христа.

Розповідають, що колись месопотамський цар був важко хворий на проказу. Дізнавшись про вміння Ісуса зціляти, він послав свого художника, щоб той написав портрет Спасителя, аби образ Його вилікував царя. Але у майстра нічого не вийшло. Ісус взяв чисте полотнище і витер ним обличчя. На полотні був втілений Його нерукотворний образ, який зцілив царя. На жаль, реліквія була викрадена в 1204 році під час хресного ходу, і сліди її загубилися.

Ця майже цитата зі Святого Письма - відповідь нам на всі наші суперечки щодо назв свят. У ці дні відбулися важливі події, пов'язані зі Спасителем і спасінням. Тому свят у серпні багато, але назва всіх трьох свят походить від імені Ісуса Христа Спаситель (скорочено Спас), яке пророкував архангел Гавриїл під час Благовіщення. І як вшановувати ці великі свята - дуже особиста справа кожного. Нехай святяться меди, яблука, інші дари городів і полів! Печуться пироги, поминаються ті, хто відійшов за межу, звучать щирі молитви. Як подяка небесам і як прохання благословення. Світлих свят!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
яблучний спас

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Зінченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Три свята - один Спас. Про Біблію, ікони, яблука та мед - новини Еспресо TV | Україна

# data[].attributes.attachment_link.description
Серпень багатий на врожай і на свята. Вони глибоко релігійні, дуже поетичні та смачні, мають багато назв і в сенсі святкуванням стають приводом для палких суперечок з боку релігійних діячів, істориків і особливо ревних захисників давніх народних традицій. Бо, як мінімум, поєднання двох світів, тобто поєднання давніх народних традицій та християнских легенд, не в усьому мають точки перетину.

# data[].attributes.attachment_link.title
Иллюстрация-к-сказке-о-молодильных-яблоках-и-живой-воде-018

# data[].attributes.headline
Свято встановлене в пам'ять про євангельську подію, коли троє апостолів побачили Ісуса Христа у всій його Божественній величі. Основний сенс цієї події полягав в тому, що Господь явив найближчим учням своє справжнє Божественне єство, яке до цього було для них та інших послідовників зовсім неочевидним. Це повинно було зміцнити віру апостолів під час випробувань.Так, Ісус Христос взяв з собою трьох найближчих учнів - Петра, Якова та Івана - і зійшов з ними на гору Фавор. Піднявшись на вершину, Христос почав молитися. Під час молитви апостоли побачили, як Ісус преобразився: лице Його сяяло - як сонце, а одяг став білим як сніг. Таким чином, святкуванням Преображення Господнього церква урочисто сповідує і прославляє з'єднання Божества і людства в особі Ісуса Христа.

# data[].attributes.subject
Свято встановлене в пам'ять про євангельську подію, коли троє апостолів побачили Ісуса Христа у всій його Божественній величі. Основний сенс цієї події полягав в тому, що Господь явив найближчим учням своє справжнє Божественне єство, яке до цього було для них та інших послідовників зовсім неочевидним. Це повинно було зміцнити віру апостолів під час випробувань.Так, Ісус Христос взяв з собою трьох найближчих учнів - Петра, Якова та Івана - і зійшов з ними на гору Фавор. Піднявшись на вершину, Христос почав молитися. Під час молитви апостоли побачили, як Ісус преобразився: лице Його сяяло - як сонце, а одяг став білим як сніг. Таким чином, святкуванням Преображення Господнього церква урочисто сповідує і прославляє з'єднання Божества і людства в особі Ісуса Христа.

# data[].attributes.body
ПРАВОСЛАВНІ СПАСИ В ЖИТТІ НАРОДНІЙ ТА ЛІТЕРАТУРІ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Легенды и мифы в колокольчиках

﻿

"Каждому хочется жить долго, но никто не желает быть старым", - говорит народная мудрость.

Самое распространённое фольклорное средство "излечения" от старости - золотые или молодильные яблоки. Под золотыми, целебными, молодильными яблоками подразумевались мандарины, действительно на редкость богатые витаминами.

Как утверждают древние историки, впервые в Европу мандарины завез Александр Македонский, увидевший их в Персии. Греки стали называть их словом "цедрос", которое позднее превратилось в "цитрус". Незнакомые ранее плоды приводили греков в такой восторг, что о золотых яблоках стали складываться мифы.

По одному из них, драгоценные плоды, дающие человеку здоровье и силу, выращивались в саду Гесперид. Дочери титана Атланта и нимфы Геспериды (по другим источникам - Геспера, по третьему источнику - морского божества Форкиса и его сестры Кето), хранительницы чудесных золотых яблок, Геспериды жили в саду на крайнем Западе земного круга, где росла яблоня, приносившая золотые плоды.

Латунные колокольчики из Индии. Коллекция А. Салкуцан

Одиннадцатый подвиг Геракла:
Геракл доходит до края света и достает яблоки Гесперид

Пока Геракл, по приказу царя, ходил по земле и сражался с чудовищами, Еврисфей в своем дворце старел и с каждым днем становился слабее и трусливее. Уже он начинал бояться, что Геракл, победив весь свет, перестанет его слушаться и сам захочет стать царем над всей Грецией. Еврисфей решил послать Геракла так далеко, чтобы он не вернулся назад. Царь приказал герою достать три золотых яблока с дерева молодости. Геракл отправился по свету искать золотые яблоки. Морской царь Нерей рассказал Гераклу, что дерево молодости растет на краю света, в саду нимф Гесперид, дочерей титана Атланта...

Давно-давно, когда на светлом Олимпе боги справляли свадьбу Зевса и Геры, Гея-Земля подарила невесте волшебное дерево, на котором росли золотые яблоки. Эти яблоки обладали свойством возвращать человеку молодость, и тот, кто сумел бы их достать, никогда не состарился бы. Но никто из людей не знал, где находился сад, в котором росла чудесная яблоня.

- Кто ты и зачем пришел на край света? - спросил Атлант Геракла.
- Мне нужны три золотых яблока с дерева молодости, что растет в саду Гесперид,- отвечал Геракл.
- Тебе не достать этих яблок. Их сторожит стоглазый дракон, он не спит ни днем ни ночью и никого не подпускает к дереву,- сказал Атлант.- Но я могу помочь тебе: ведь Геспериды - мои дочери.
Геракл стал просить титана помочь ему.
- Стань на мое место,- сказал Атлант, и подержи небо, а я пойду в сад Гесперид и принесу тебе три золотых яблока.
Геракл положил на землю свое оружие и львиную шкуру, стал рядом с титаном и подставил плечи под небесный свод. Атлант расправил усталую спину и пошел в сад Гесперид. И пока он ходил за яблоками, Геракл стоял на краю земли и держал на плечах небо. Наконец Атлант вернулся и принес три золотых яблока.
Геракл стал благодарить его, но титан сказал:
- Кому надо отдать эти яблоки? Скажи, я пойду и отдам. Мне хочется погулять по земле. Надоело мне стоять не шевелясь здесь, на краю света, и держать это тяжелое небо. Я рад, что нашел себе смену. Прощай!
И он хотел уйти.
- Подожди,- сказал Геракл.- Дай я только подложу себе на плечи львиную шкуру, чтобы небесный свод не натер мне шею. Положи яблоки на землю и возьми на минутку небо, пока я устроюсь поудобнее.
Атлант положил на землю золотые яблоки и опять взвалил небо себе на спину. Геракл поднял с земли свой лук и колчан, взял три золотых яблока, завернулся в львиную шкуру, поклонился Атланту и ушел.
Спрятав золотые яблоки на груди под плащом, Геракл спешил в Микены, радуясь, что выполнил и это требование царя.
- Вот я принес тебе яблоки Гесперид - теперь ты можешь снова стать молодым! - сказал Геракл Еврисфею.

Но царь был так поражен, увидев перед собой Геракла целым и невредимым, что не взял у него золотых яблок и прогнал его с глаз своих.
Геракл отправился домой и по дороге думал, что ему делать с золотыми яблоками. Вдруг перед ним явилась богиня разума и мудрости Афина.
"Мудрость дороже молодости",- подумал Геракл и отдал Афине три золотых яблока.
А она вернула их в сад Гесперид на дерево Геры

Не исключено, что мотив яблок был заимствован из античного мифа о яблоках Гесперид русскими сказками и скандинавской мифологией.

Коллекция И. Лапиной

Коллекция Ю. Чуриловой

Молодильные яблоки однажды увидел во сне царь из русской сказки и послал за ними трёх сыновей. По традииии удача улыбнулась младшему царевичу - Ивану. Он оседлал сокола, прилетел "в некоторое царство, за триста земель, в трёхсотенное государство Василисы Прекрасной" и сорвал в саду яблоки, пока хозяйка спала. А затем был обворован братьями, которые преподнесли чудесные плоды отцу от собственного имени. Но через двенадцать лет Василиса Прекрасная явилась к царю и разоблачила обманщиков. Братья понесли наказание, а Иван-царевич и красавица сыграли свадьбу.

У древних скандинавов существовала своя Василиса Прекрасная - богиня Идунн (Iðunn - Обновляющая). Ей принадлежали золотые яблоки, благодаря которым боги сохраняли вечную молодость. Когда великан Тьяцци похитил прекрасную Идунн, оставшиеся без молодильных яблок небожители дружно начали стареть и седеть, из-за чего не на шутку переполошились. На выручку Идунн послали самого пронырливого и коварного бога Локи. Локи в соколином оперении полетел за пленницей и без особого труда доставил её домой. Знатоки скандинавских преданий утверждают, что молодильные яблоки перекочевали в руки Идунн из греческой мифологии. Своеобразной параллелью к этому мифу является рассказ о добывании Одином меда поэзии: в древнеиндийской мифологии напиток амрита, во многом однотипный со священным медом, обладал омолаживающим действием, и возможно, что на скандинавской почве некогда единый миф о священном напитке, дарующем молодость, оказался расщепленным на два мифа - о чудесном напитке и чудесных плодах.

Материал подготовила Анастасия Салкуцан

Литература:
"Мир вокруг тебя" Николай Тужилин, Издательство "Крым", Симферополь. 1966 год (версия с сайта http://www.bibliotekar.ru/encMir/index.htm )
Мифы Древней Греции. Двенадцать подвигов Геракла. (версия с сайта http://mifology.oracul.net)
Русская народная сказка "Сказа о молодильных яблоках и живой воде"
http://norse.ulver.com/
http://www.vechnayamolodost.ru/index2.php?idtopmenu=3&idsubmenu=159&iddocs=988

# data[].attributes.attachment_link.title
Золотые яблоки

# data[].attributes.attachment_link.description
Легенды и мифы в колокольчиках ﻿ "Каждому хочется жить долго, но никто не желает быть старым", - говорит народная мудрость. Самое распространённое фольклорное средство "излечения" от старости - золотые или молодильные яблоки. Под золотыми, целебными, молодильными яблоками подразумевались мандарины, действительно на редкость богатые витаминами.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Между Медовым и Яблочным Спасом август прольет благодать..."

Православные Спасы в жизни народной и в литературе

В августе к православным приходят три Спаса. Все три праздника идут один за другим: Медовый, Яблочный, Ореховый (Хлебный) Спас.

Все они имеют отношение к Иисусу Христу, Спасителю, потому и названы в честь Спасителя. Все Спасы в христианском календаре были и есть одними из любимейших народных праздников. Во многом эти празднования имеют языческие корни, поэтому они до сих пор соединены с языческими, принятыми в древности обрядами.

Все три Спаса являются в какой-то степени своеобразным православным праздником урожая. Ведь в августе на Руси обычно поспевает почти все, что посеяно в поле, на огороде, что растет в лесу или в саду, и даже на пасеках стараниями пчел соты полностью заполняются свежим медом. Недаром в народе говорилось: "Спас - всему час" - значит все созрело, настала пора уборки хлебов и овощей, фруктов и лесных ягод, орехов и грибов, которых в августе особое изобилие.

14 августа православные отмечают Медовый Спас, или Маковей. Этот праздник еще называют "Происхождение древ Креста Господня".

Наши предки считали, что после этого дня пчелы начинают приносить "неправильный" мед, а потому спешили собрать мед из улей.

В день Первого Спаса принято дарить друг другу баночки с этим ароматным лакомством, печь медовые коржики и пряники, варить медовуху. Верующие приходят в храм, чтобы освятить мед. Оградить свое жилище от недоброго вторжения, от сглаза и от порчи, от ссор между домочадцами и от бескормицы можно, рассыпав по углам дома освященные маковые зернышки.

В народе первый Спас еще называли Мокрым, Спасом на воде, так как в этот день устраивались крестные ходы на воду в память о крещении киевлян святым князем Владимиром. Православные купаются в освященных водоемах, как и на Крещение, для снятия хвори, грехов и сглаза, запасаются водой из освященных колодцев и источников. Считается, что даже роса в этот день целебная, так что любое соприкосновение с жидкостями природного происхождения дарит здоровье, физические и душевные силы, смывает грехи, накопившуюся усталость и отрицательную энергию.

На Руси молодежь в этот день водила хороводы, во время которых девушки осыпали маком и щекотали приглянувшихся парней.

Второй, Яблочный, спас празднуется 19 августа - в тот же день, что и Преображение Господне.

На Второй Спас на праздничном столе непременно должны были присутствовать не только сами фрукты и овощи, но и блюда, из них приготовленные: яблочные лепешки, яблочные пироги, запеченные и моченые яблоки...

На протяжении 9 дней проводятся обряды на Яблочный Спас. Главный обряд - освящение во время службы злаков и плодов. Люди верят и в то, что на Преображение яблоки становятся волшебными. Откусив яблочка, можно загадать желание, и оно обязательно сбудется.

А третий, Хлебный или Ореховый Спас приходится на 29 августа - в день, отмечаемый церковью как "Перенесение Нерукотворного образа Спасителя". Его еще называют Спасом на полотне. На Руси именно Третий Спас заканчивал повсеместно жатву хлебов. По обычаю, последними колосьями женщины обвязывали серпы и клали их под иконы - до следующей страды.

В день Хлебного Спаса после торжественного молебна в церкви совершался крестный ход на опустевшие убранные поля - в благодарность как за нынешний, снятый урожай, так и за будущий.

А раньше в селах на Третий Спас устраивался мирской пир, помимо того что в каждом доме пекли пироги из новой муки, все вместе варили братское пиво. Молодежь в этот день непременно водила хороводы вокруг именинного снопа. Кроме того, в деревнях принято было отмечать этот день торговлей холстами и полотнами.

На Третий Спас - 29 августа заканчивался Успенский пост, поэтому праздник отмечали раньше на Руси с особым размахом и удовольствием. Можно было ставить на стол скоромные блюда, поэтому наравне с печеным, "хлебным" - пирогами, плюшками, ватрушками - непременно подавали что-то мясное.

Во многих областях России третий Спас часто именовали также ореховым, так как с этого дня начинался сбор лесных орехов, которые в прежние времена были существенным продуктом питания крестьян.

Считалось, что банный веник, который был изготовлен из орешника, собранного на Ореховый Спас, был способен избавить человека от любых болезней.

Любил русский народ Спасы! Вспомните, как много русских сказок так или иначе связанных с яблоками: там яблоки молодильные и наливные, целебные и золотые, яблоки мудрости, да и просто - волшебные... Яблокам в сказках было свойственно и волшебство. Например, в известной сказке, катясь по серебряному блюдечку, показывало оно города и деревни, горы и поля, реки и моря, предсказывало судьбу главной героине, давало советы и ответы на вопросы. Спасают волшебные яблоки героев сказок и от различных наговоров и болезней.

Август... запах меда и яблок, вдох полной грудью, надежда на лучшее, звон колоколов, явление Божественного величия в природе и в душе. Все это мимолетное, все это важное вдохновило великих русских писателей и поэтов на торжественные, особенные произведения.

Стихи о Преображении Господнем и августовских праздниках писали Сергей Есенин "Преображение", Александр Блок "Преображение", Борис Пастернак "Август", Иван Мятлев "Наш Спаситель...", Белла Ахмадулина "Приходит время упаданью яблок"...

Сергей Есенин. "Преображение"

Зреет час Преображенья,

Он сойдет, наш Светлый Гость,

Из распятого терпенья

Вынуть выржавленный гвоздь.

От утра и от полудня

Под поющий в небе гром,

Словно ведра, наши будни

Он наполнит молоком.

*****

Александр Блок "Преображение"

В светлый день Преображенья

Дух безумца поражен:

Из неволи, из смятенья

Голос Твой услышал он.

Ныне скорбный, ныне бедный,

В лоне Вечного Отца,

Близ Тебя, в лазури бледной

Жаждет нового конца...

*****

Борис Пастернак. "Август"

...Я вспомнил, по какому поводу

Слегка увлажнена подушка.

Мне снилось, что ко мне на проводы

Шли по лесу вы друг за дружкой.

Вы шли толпою, врозь и парами,

Вдруг кто-то вспомнил, что сегодня

Шестое августа по старому,

Преображение Господне.

Обыкновенно свет без пламени

Исходит в этот день с Фавора,

И осень, ясная, как знаменье,

К себе приковывает взоры...

*****

Иван Мятлев.

Наш Спаситель на Фаворе.

И в Его сияет взоре

Откровенья торжество,

Он облекся в Божество!

В ризе светлой Он, блестящей,

Яко снег, кругом светящей!

*****

Белла Ахмадулина.

Приходит время упаданью яблок.

Уходит август - время сентябрю.

Приходит время свадеб и гулянок,

Когда так часто слышится люблю.

Приходит осень, золотое время,

Приходят в мир любовные бразды.

И достают хозяйки для варенья

Из кухонь старых медные тазы.

Бурлит варенье, соком наливаясь,

И так грустят осенние сады,

А от ветвей, последний раз, прощаясь,

Падут в подол прекрасные плоды.

И вдруг взлетит над деревом подранок,

В него попал пороховой заряд.

Прекрасна ночь - ночь упаданья яблок.

Плоды краснеют, звёздами горят.

*****

У Ивана Бунина есть рассказ "Антоновские яблоки" - размышление о судьбе поместного дворянства. Все воспоминания рассказчика связаны с запахом антоновских яблок, ведь запахи и формы которых постоянно вызывают ассоциации с ароматом самой жизни. Рассказ пронизан острым ароматом яблок и другими запахами - земли, крестьянской жизни, быта, труда, тонким ароматом опавшей листвы, запахом меда и осенней свежести, ржаным ароматом новой соломы и мякины, запахом костра, грибной сырости, "запахом озябшего за ночь сада". Целый букет - острый и многообразный - запахов жизни. Герой все время вспоминает о прошлом, вспоминает запомнившиеся ему запахи: "Войдешь в дом и, прежде всего, услышишь запах яблок, а потом уже другие..."

Прекрасный русский писатель Иван Шмелев в произведении "Лето Господне" описывает освящение яблок в церкви через восприятие ребенка:

"Преображение Господне... Ласковый, тихий свет от него в душе - доныне. Должно быть, от утреннего сада, от светлого голубого неба, от ворохов соломы, от яблочков грушовки, хоронящихся в зелени, в которой уже желтеют отдельные листочки - зелено-золотистый, мягкий... Золотое и голубое утро в холодочке. В церкви - не протолкаться. Проплывают над головами узелочки - все яблочки, просвирки, яблоки. В спертом горячем воздухе пахнет нынче особенным - свежими яблоками. Они везде, даже на клиросе, присунуты даже на хоругвях. Необыкновенно, весело - будто гости, и церковь - совсем не церковь. И все, кажется мне, только и думают об яблоках. И Господь здесь со всеми, и Он тоже думает об яблоках: Ему-то и принесли их - посмотри, Господи, какие! А Он посмотрит и скажет всем: "Ну и хорошо, и ешьте на здоровье, детки!" И будут есть уже совсем другие, не покупные, а церковные яблоки, святые. Это и есть Преображение.

Священники и дьякон в необыкновенных ризах, которые называются "яблочные". Конечно, яблочные! По зеленой и голубой парче, если вглядеться сбоку, золотятся в листьях крупные яблоки и груши, и виноград, - зеленое, золотое, голубое: отливает. Когда из купола попадает солнечный луч на ризы, яблоки и груши оживают и становятся пышными, будто они навешаны.

Священники освящают воду. Потом старший, в лиловой камилавке, читает над нашими яблоками молитву о плодах и винограде, - необыкновенную, веселую молитву, - и начинает окроплять яблоки..."

У Евгения Носова тоже есть рассказ "Яблочный Спас".

"Утро клубилось молодыми августовскими туманами..."- так начинает автор свое повествование.

И вот вместе с ним мы переносимся в мир природы, красоты, "видим" скошенные поля в блестках оброненной соломы, вдыхаем запах "яблочного ветра" и пьянящий аромат с примесью "душицы, полынка и еще чего-то волнующего и родного". На душе тихо, спокойно, светло и радостно.

Почему же автор называет свой рассказ "Яблочный Спас"? Речь не только о православном празднике. Слово Спас происходит от слова спасти. Спасти души людей, пока они совсем не очерствели, спасти от безразличия, глухоты. И не случайно икона с образом Спаса Нерукотворного так строго взирает на людей.

Между медовым и яблочным Спасом

Август прольёт благодать.

Яблоки с золото-рыжим раскрасом

Стану в подол собирать.

И понесу их, сутулясь до дома.

Сердце сожмётся в груди -

Солнечный мальчик под вечер медовый

встретится мне на пути.

Яблоки рухнут на землю, а в небе

будет весь сад распростёрт...

Песня неспетая, ясная небыль,

Не запылавший костёр!..

Людмила Кузнецова

Источник

cb-rzhev.blogspot.com

Поздравления с Яблочным Спасом

Наливные яблочки с яблони сорви И с лукошком полным к церкви подойди, Яблочки освятишь, испечешь пирог, Видишь уж в окошко, гости на порог. Спасом будем вместе лето провожать, На полях пора всем урожай собрать. Светлый праздник Спаса радостно зовет,

Осень золотую за руку ведет.

Жаркой летней солнечной порой Всюду запах яблок раздается. Это к нам приходит Спас Второй И он Спасом яблочным зовётся. Вам желаем в этот день Счастья, мира, радости, И здоровья, и успехов.

А плодам лишь сладости.

С августом вас, поздравляю со Спасом, Яблочек всем молодых, наливных, Яблочный Спас наделяет вас счастьем, Яблочный Спас вам желает любви! Пусть изобильны столы у вас будут, Будет судьба на подарки щедра, Беды пускай вас совсем позабудут,

Радости вам! И со Спасом, друзья!

Когда излился свет святой На лик Иисуса, как знамение, Тогда сказал он, что людей Спасёт одно - преображение. Когда мы грешные прозреем, Душой и сердцем мы созреем, Тогда добро к нам в мир придёт И светлый образ снизойдёт... Как семя яблонь созревает, То спас народ тогда встречает, И яблок плод он освещает,

И православных поздравляет!

На горе Фавор Господь преобразился, Место то святое в книгах ясно описано. С тех пор мы праздник чествуем, И верим, что не зря Все муки и грехи сын Божий Принял на себя. Всем надо жить по вере, Из души прогнать всё зло, И Царствие Божие станет открыто,

А на душе - всегда тепло!

Холод ночью будет следом, Как наступит Спас Второй. Спать ложась - пушистым пледом Ноги с вечера укрой. На компот и на варенье, Яблок набери мешок, С мёдом ешь, кусай с печеньем,

Реж кусочки в творожок.

Яблок аромат душистый в воздухе витает - Преображение Господне, праздник наступает. По традиции сегодня в церковь мы идём, Мёд и яблоки в корзине посвятить несём. В поле выйдем на закате, будем песни петь, Уж не будет, так как летом, солнце нынче греть. С благодарностью глаза мы в небо поднимаем,

Мира и любви всем людям от души желаем!

Яблочный Спас у нас в календаре, В церковь отправимся мы на заре. Яблоки святим и прочие фрукты, С ними возьмём мы в лукошко продукты. Славим мы Господа, церковь и труд, Пусть процветают и вечно живут. Богатою будет пусть наша земля,

Щедры урожаем сады и поля.

Снят запрет, и люд метнулся в сад Начинают фрукты собирать Яблокам ведь каждый в доме рад. Пироги с вареньем выпекать. Праздник свят, и люди свято веря, Предков всех усопших помянут. Ведь для всех распахнуты те двери, Что ведут в святой и светлый путь. В День Преображения Господня Здравия желайте и любви, И всегда, а в частности сегодня

Господи, в сердцах наших живи!

Преображение Господне Каждую душу наполнит теплом. И над церковными куполами Ангел пролетит, махая крылом. Все люди добрее станут И очистится душа, И с благодарностью посмотрят

В голубые небеса!

Ночи стали холоднее, День короче, ночь длинее. Только в августе для вас - Наступает Второй Спас. Выпекайте пироги, И топчите сапоги. Яблочки скорей святите,

Всех знакомых угостите.

Кто ныне знает, что до Спаса, До Преображения Христа Нельзя ни желтого, ни красного Яблоневого плода с дерева вкушать? Чтить бы традиции славян восточных, Связь поколений нам бы укреплять - Святой водой, а не проточной

Созревши яблоки бы омывать...

В садах уж с плодами все яблони, От ветра их ветви в движении, Что праздник сегодня все помним мы - Господне Преображение. Поздравить спешу с этим днем тебя, Желаю я счастья и долгих лет, Живи, только веруя и любя,

И в Яблочный Спас мой прими привет!

Августовский желтый лист - Осени предвестник, Ароматный дух повис В синем поднебесье. Будем яблоки святить Друг за другом чинно, Чтобы радость в дом впустить

В праздник благочинный.

В святой праздник Преображение, Я пожелаю всем смиренья, Счастья, любви и вдохновенья, К близкому больше терпенья. Ведь для нас Иисус Христос, В жертву жизнь свою принёс, Кайтесь люди и молитесь,

Жить достойно все стремитесь.

Яблочный спас: все о празднике

Полезная статья? Поделитесь с друзьями:

Содержание:

В августе есть три праздника в честь Спасителя, которые так и называются - Спасами. Первый Спас отмечают 14 августа, по-народному называется "на воде", второй - 19 августа, "на горе", и третий - 29 августа, "на полотне".

Второй Спас, отмечаемый в день Преображения Господня, в народе называется Яблочным Спасом.

Почему Второй Спас называется Яблочным

Яблочный Спас - народное название праздника Преображения Господня. К нему приурочено множество народных обрядов. Прежде всего, Яблочный Спас означает наступление осени, преображение природы. Раньше до этого праздника не положено было есть фрукты, вообще никакие плоды, кроме огурцов. 19 августа их освещали в церкви, после чего уже все фрукты разрешалось употреблять в пищу. После освящения часть принесенных фруктов нужно выдать притчу, а остальные отнести в дом, где ими разговляются.

Считается, что если родители до Второго Спаса не едят яблок, то на том свете их детям раздают гостинцы, среди которых - райские яблоки. А тем детям, родители которых пробовали яблоки - не раздают. Поэтому многие родители, особенно похоронившие детей, считают грехом есть яблоки до этого праздника. Матери, потерявшие детей, утром на Яблочный Спас несут в храм несколько яблок, освящают, а после относят на могилки умерших детей. Если могила далеко, освещенное яблоко можно положить на любую детскую могилку или оставить в храме. Раньше часто освященные яблоки несли на кладбища, чтобы положить всем умершим родственникам.

Также существует поверье, что на Преображение яблоки становятся волшебными. Откусив кусочек, можно загадывать желание, которое непременно сбудется.

С этого дня в садах наступает горячая пора, яблоки заготавливаются впрок по множеству рецептов: их и сушат, и консервируют, и замачивают. Во время праздника также нужно готовить множество блюд с яблоками, запекать в печи или духовке с медом, делать пироги. Спасовские яблоки давали нищим и больным.

В этот же день начинается массовое употребление гороха, иногда даже устраивался специальный "Горохов день". С Яблочного спаса и праздника Преображения начиналась жатва яровых и посев озимых (ржи). Знахари старались заготовить до этого дня лекарственные травы, гуцулы не выносили на улицу огонь, на Закарпатье в этом день огонь не одалживали.

Приурочивались к празднику массовые народные гуляния и ярмарки.

По народным приметам, после Яблочного Спаса ночи становятся холоднее. Этот праздник также является встречей осени. "Пришел Второй Спас - бери рукавицы про запас".

Другие названия праздника

У Второго, Яблочного Спаса имеются и другие народные названия - например, Праздник первых плодов, Средний Спас, Спас на горе, Горохов день, Первые осенины, Осенины, Вторая встреча осени, Преображение. Русской православной церковью в этот день почитается Преображение Господа Бога и Спаса Иисуса Христа.

Преображение Господа Бога и Спаса Иисуса Христа

В Евангелиях описано таинственное преображение, явление Божественного величия и славы Господа. Оно произошло на горе перед тремя ближайшими учениками Иисуса Христа во время молитвы. Об этом событии сообщают все евангелисты, за исключением Иоанна.

Православное празднование проходит 19 августа, а если по юлианскому календарю - то 6 августа. В Католической церкви празднуется также 6 августа, или переносится на следующее за этим днем воскресенье. Армянская Апостольская Церковь считает этот праздник переходящим от 28 июня до 1 августа.

Традиционным местом Преображения Господня называется гора в Галилее под названием Фавор. Однако имеется версия, что местом Преображения являлся отрог горы Хермон, находящейся в окрестностях Кесарии Филипповой.

В Евангелиях описано, что Иисус поднялся с Петром, Иаковом и Иоанном на гору помолиться, и во время молитвы преобразился. Лицо Его просияло как солнце, а одежды сделались белыми, как свет. И явились два пророка из Ветхого завета, Илия и Моисей, и беседовали со Спасителем об Исходе. Он запретил говорить об увиденном своим ученикам, пока Сын Человеческий не воскреснет из мертвых.

История праздника

Праздник отмечался в Палестине с IV века, с того времени, когда императрицей Еленой на горе Фавор был построен храм Преображения. На Востоке упоминания о празднике относятся к V веку.

Евангельские тексты говорят, что это событие случилось в феврале, за 40 дней до Пасхи, однако Православной церковью празднование было перенесено на 6 (19) августа - чтобы оно не приходилось на дни Великого поста. А на 40-й день после Преображения всегда проходит праздник Воздвижения Креста Господня.

Во Франции и Испании праздник совершался с VII века, но в католической церкви он был установлен папой Каликстом III в 1456 году.

В Православной церкви праздник принадлежит к двунадесятым великим праздникам, совершается литургия, читаются паримии, поется канон. Цвет богослужебных одежд - белый. Праздник приходится на Успенский пост, который ранее был почти равен Великому.

На Руси Яблочный Спас был одним из самых отмечаемых праздников. Вечером крестьяне наблюдали заходы солнца, и когда оно касалось горизонта - начинались песнопения.

В южных районах освящали и пробовали не яблоки, а первый виноград. Или все фрукты, какие есть.

Обряды и приметы на Яблочный Спас

Яблочный Спас называется еще "первыми осенинами" - встречей осени. Вечером, провожая закат солнца, провожали и лето. "Пришел яблочный спас - ушло лето от нас".

Также считается, что он напоминает о том, как необходимо духовное преображение. В этот день сначала угощали яблоками родных, близких, сирот, неимущих, поминали уснувших вечным сном предков - и только потом ели сами.

С этим праздником связаны многие приметы и обычаи. В старину люди считали их важными для здоровья и благополучия всей семьи. Например, собранными с огорода плодами угощали нищих - чтобы на следующий год собрать отменный урожай.

Еще есть примета, что если в день Второго Спаса стоит жара, то в январе будет мало снега, а если идет дождь - то зима будет снежной.

Есть и другая интересная примета: если в этот праздник на руку дважды сядет муха, то человека ожидает успех. В этот праздник нужно быть терпеливым даже к мухам и не прогонять их, чтобы не спугнуть удачу.

Яблоки

По словам археологов, даже пещерные люди употребляли в пищу яблоки. В Древнем Риме было известно 23 сорта яблок, а благодаря римским солдатам яблоки попали и в Европу. Сейчас яблони - наиболее популярные фруктовые деревья в мире.

Яблоки можно использовать в огромном количестве блюд, на них производятся даже водка с сидром, не говоря уже о вареньях, десертах, салатах, компотах, пирогах, тортах, соусах. С яблоками запекаются утки, тушится мясо.

Согласно физиологическим нормам, человек должен употреблять около 50 килограмм яблок в год, из них 40% - в виде соков. В яблоках есть почти все вещества, которые необходимы организму: кальций, магний, фосфор, калий, натрий, железо, витамины С, Е, РР, В1, В2, В6, фолиевая кислота, каротин. Они легко усваиваются и их сочетания для людей оптимальны.

Не зря англичане говорят: "Яблоко в день - и доктор не понадобится". А еще лучше - два-три яблока. Эти удивительные плоды помогут поддерживать организму прекрасное здоровье.

Праздники - Преображение Господне. Яблочный Спас :: Стих

Церковное название Яблочного Спаса - Преображение Господне. Праздник, начиная с 4 века, отмечают 19 августа. По библейским преданиям именно в этот день Иисус в момент молитвы на горе Фавор преобразился перед своими учениками, невольно ставшими свидетелями разговора будущего Спасителя с пророками. Христос узнал о своем предназначении и той миссии, которую ему суждено выполнить, но строго запретил своим последователям рассказывать об этом людям.

Яблочный спас широко отмечается православными христианами. В этот день обязательно освящают плоды в церкви, а потом едят их сами, раздают бедным и несут на могилы родственников и незнакомых людей. Подробная история праздника Яблочный Спас.

Показать поздравления

Спас второй приходит в гости,Ну-ка, люди, не ленись,Встаньте, разомните кости,Руки поднимите ввысь,И во двор, пора насталаЯблонь собирать плоды.Ну-ка, сколько нарожала?Будем кушать до весны.Лето смело провожаем,Не грустим, еще придет,И на стол мы собираем,И зовем вокруг народ,Пироги мы будем кушатьИз плодов, что принесли,Веселиться, песни слушать -

Спас второй встречаем мы!

Автор

Всего 37 поздравлений

# data[].attributes.attachment_link.title
Яблочный спас цитаты афоризмы

# data[].attributes.attachment_link.description
Православные Спасы в жизни народной и в литературе В августе к православным приходят три Спаса. Все три праздника идут один за другим: Медовый, Яблочный, Ореховый (Хлебный) Спас. Все они имеют отношение к Иисусу Христу, Спасителю, потому и названы в честь Спасителя. Все Спасы в христианском календаре были и есть одними из любимейших народных праздников.