# data[].attributes.headline
ייצוג חזותי-רונית לנדה 

# data[].attributes.subject
ייצוג חזותי-רונית לנדה 

# data[].attributes.body
בעיניי תמונה זו יכולה להביא לצחוק במידה ואינך על הספקטרום האוטיסטי, במידה והייתי שמה את עצמי בנעלי אדם על הספקטרום תמונה זו יכולה אפילו להביא למצב של תסכול כי אין הבנה של ציניות כך שיהיה קשה להבין למה ההיא בתמונה מקבלת אקדח במקום פן.

# data[].attributes.attachment_link.title
ציניות אורלי פדלט

# data[].attributes.headline
ייצוג חזותי- אירית טבק

# data[].attributes.subject
ייצוג חזותי- אירית טבק

# data[].attributes.body
בחרתי להתמקד בקלט חושי- ברגישות גבוהה לרעשים.
בהתנסות שלי אני נמצאת בבית ספר רגיל ובו יש כיתות תקשורת, בכיתה ד'.
התלמידים הם בתפקוד גבוה ותלמידה אחת בתפקוד נמוך, לא מצליחה כמעט לגבר ולא מגיבה טוב לרעשים חזקים.
בכל פעם שיש רעשים, מוזיקה חזקה, או הרמת קול היא אוטמת את האוזניים, הולכת לחלק אחר בכיתה לאייפד שלה וצופה בתמונות שמרגיעות אותה.
בהפסקות פעילות, שיש רעש גדול או הפסקה פעילה עם מוזיקה היא נמצאת 5 דקות בהפסקה ואז חוזרת לשקט שבכיתה

# data[].attributes.headline
ייצוג חזותי- עינת סיחון שגיא

# data[].attributes.subject
ייצוג חזותי- עינת סיחון שגיא

# data[].attributes.body
בחרתי בספר זה כיון שלדעתי הוא משקף את המסע האינדיבידואלי שכל תלמיד על הרצף עובר במהלך השנים. את הדרך הזאת כולם עוברים, מתלמידים בתפקוד נמוך ועד לתפקוד גבוה. במסע שכל גיבור עובר, יש עליות ומורדות, הצלחות ואכזבות, אתגרים והתמודדות עימם. במסע, לפעמים צועדים לבד ולפעמים פוגשים דמויות נוספות וצועדים יחדיו. הוא יכול להיות צבעוני ואופטימי אך גם אפור ומפחיד, לפעמים יודעים איזו דרך לקחת ולפעמים לא יודעים איך לבחור. לאורך הדרך מופיעות דמויות המכוונות ותומכות והמסע לעולם לא מסתיים. לאורך כל החיים יהיו שבילים שונים לבחור מביניהם, קשיים להתמודד עימם והצלחות לעוף איתן.

# data[].attributes.headline
ייצוג חזותי- אודליה רמס

# data[].attributes.subject
ייצוג חזותי- אודליה רמס

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה זו כי היא משקפת מבחינתי חלק מהקשיים של ילדים על הרצף- לקות ביכולות החברתיות, בתקשורת החברתית. יש לו רצון לקשר עם קבוצת השווים אך ללא יכולת ליזום את ההצטרפות לפעילות החברתית. זה מתחבר לסרטון שראיתי השבוע על חמש שאלות ששאלו ילדים על הרצף ואחד המשפטים שהילד על הרצף אמר : "if you see someone like sitting alone or something like that, feel free to go and talk to him"
וזה בדיוק מה שמתארת תמונה זו, הוא צריך שייגשו אליו כי הוא רוצה להיות חלק מהחברה, מהמשחק אך לא יודע ליזום ולהצטרף.

# data[].attributes.headline
מור נובוקובסקי - ייצוג חזותי 

# data[].attributes.subject
מור נובוקובסקי - ייצוג חזותי 

# data[].attributes.body
בחרתי בסיפור אחד מתוך ספר הקומיקס "אוטיסטה" שכתב ואייר דניאל עמית (אוטיסט בתפקוד גבוה). הספר כתוב בצורה הומוריסטית, יצירתית וכנה על כל ההתמודדויות שאיתן דניאל מתמודד. הסיפור שמוצג בתמונה הנ"ל, דניאל מראה שלאוטיסטים יש נטייה לדבר והרבה כאשר הם במתח. רואים בקומיקס איך הבנים לידו מאבדים את הסבלנות ומראים זאת בכל דרך אפשרית על ידי תנועות גוף, דניאל שואל "האם אני חופר"? והם בוחרים לא לומר לו את האמת ועדיין ממשיכים "לסבול". המסר שלו בסיפור, הוא שעדיף להיות כנה ולומר את האמת גם אם היא לא נעימה לאוזן, כי אוטיסטים מתקשים להבין רמזים או שפת גוף.
הספר משמש מראה לחברה ומביא את עולמם הפנימי המורכב.

# data[].attributes.headline
ייצוג חזותי - נוי לניאדו

# data[].attributes.subject
ייצוג חזותי - נוי לניאדו

# data[].attributes.body
בחרתי להתמקד בפער המשמעותי בתפקוד החברתי של תלמידים על הרצף האוטיסטי. בשנה שעברה ובתחילת שנה זו, שילבתי תלמיד על הרצף האוטיסטי בכיתה רגילה. בכל פעם שניסיתי לשלב אותו מבחינה חברתית בהפסקות עם שאר התלמידים, הרגשתי שאני רואה מול עייני את התמונה הזו של חוסר התקשורת שהיה קיים במגדל בבל. השפות השונות בכל פעם מחדש גרמו לכאוס שבסופו של דבר הוביל לתסכול רב. הפער בתפקוד החברתי של אותו תלמיד עזר לי להבין את תחושת הבדידות שהוא חווה בכיתה. לשמחתי, התלמיד היום נמצא בכיתת תקשורת, ואני רואה בהפסקות שהוא שמח, ואני מבינה שכנראה כעת הוא מדבר עם תלמידים באותה שפה כמו שלו, ומקווה שחש פחות בדידות.

# data[].attributes.headline
בדידות! / אפרת צולה מזרחי

# data[].attributes.subject
בדידות! / אפרת צולה מזרחי

# data[].attributes.body
החוסר יכולת ליצור קשר חברי אמיתי זה מה שנראה לי שחווים כל האוטיסטים רוב הזמן. וזה כואב שזה ככה! הנתק הרגשי חברתי הזה נראה לי כמשהו בלתי נסבל בטווח הארוך. אני מכירה תלמידה שכל הזמן מעורבת בארועים חברתיים אלימים שהיא יוצרת. אם זה באמצעות אלימות פיזית או מילולית. אין יום שהיא לא מסתבכת ונענשת. ילדה שהפכה השנה לנערה יפה אך מנותקת. כמה שזה כואב! וכמה שאימה בוודאי כואבת אותה...

# data[].attributes.headline
למה אני קופץ?

# data[].attributes.subject
למה אני קופץ?

# data[].attributes.body
זוהי הכריכה האחורית של הספר "למה אני קופץ?"
הלקות התקשורתית המאפיינת אוטיזם מקשה עלינו להבין אוטיסטים ולכן אנחנו הרבה פעמים טועים וחושבים שהם לא אמפטיים, שהם לא חשים ברגשות של הזולת, שאין להם חוש הומור ועוד...בחרתי את הספר הזה שנכתב ע"י נער אוטיסט, כי לי הוא מאד עזר.

# data[].attributes.attachment_link.title
למה אני קופץ

# data[].attributes.headline
הפעם הראשונה שאחי, מיכאל, הגיע לדירה שלנו אחרי מעבר דירה. (אנחנו גרים בדופלקס. אכלנו למעלה ובקומה התחתונה, מיד בסוף המדרגות - פסנתר). מיכאל לא מרבה לצאת מהבית אם בכלל, בוודאי שלא למפגשים חברתיים/משפחתיים... אבל הגיע! ברגע שסיים לאכול ואחרי כמה דקות של שיחות חולין, החליט שזהו, הוא צריך לחזור הביתה...                           כשירד במדרגות, ראה את הפסנתר, התיישב ונתן לנו "הופעה" של כ20דק.... כשסיים לנגן אמר "יעל, הפסנתר שלכם ממש לא מכוון, שומעים על הפנים... אהה, וביי"        מעטים יבינו את הרגע אושר הזה...💝

# data[].attributes.subject
הפעם הראשונה שאחי, מיכאל, הגיע לדירה שלנו אחרי מעבר דירה. (אנחנו גרים בדופלקס. אכלנו למעלה ובקומה התחתונה, מיד בסוף המדרגות - פסנתר). מיכאל לא מרבה לצאת מהבית אם בכלל, בוודאי שלא למפגשים חברתיים/משפחתיים... אבל הגיע! ברגע שסיים לאכול ואחרי כמה דקות של שיחות חולין, החליט שזהו, הוא צריך לחזור הביתה...                           כשירד במדרגות, ראה את הפסנתר, התיישב ונתן לנו "הופעה" של כ20דק.... כשסיים לנגן אמר "יעל, הפסנתר שלכם ממש לא מכוון, שומעים על הפנים... אהה, וביי"        מעטים יבינו את הרגע אושר הזה...💝

# data[].attributes.attachment_caption
עיסאוי רסמיה

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה הזו כי שמתי לב בכיתה של התקשורת בבית ספר שאני עובדת ראיתי רוב הילדים מתקשרים דרך הכרטסות האלה, לפעמים מרגישים שהם הביעו מה שהם רוצים ולפעמים שמתי לב שהם לא מתאמצים לנסות לדבר כי יש כאלה שמדברים אבל הכרטיסיות הם החיבור הכי מהיר בינם לבין המורה או הסייעת, כדי שיבינו אותם הכי מהר.

# data[].attributes.headline
גיל בנימין פישלוביץ

# data[].attributes.subject
גיל בנימין פישלוביץ

# data[].attributes.body
בחרתי במונח "גג" מתוך האבחנה על הרצף האוטיסטי בתפקוד גבוה- "דפוסי התנהגות, פעילות ותחומי עניין מוגבלים וסטריאוטיפים ". ההתעסקות עם, על ובפרטים הקטנים אצל אותם אנשים המאובחנים על הרצף האוטיסטי. היכולת שלהם להסתכל על הפרט ולזהות אותו בחוכמה רבה מדגישה את היכולות הייחודיות של אותם אנשים. הדבר העיקרי שלמדתי בשיעורים אלה כמה יתרונות ויכולות יש לאותם אנשים בתפקוד הגבוה המאובחנים עם אבחנה זו.

# data[].attributes.attachment_caption
מיטל בעהם- ייצוג חזותי 

# data[].attributes.body
בחרתי את התמונה הזו מכיוון שמה שלמדנו היום על אספרגר - אוטיזם - בתפקוד גבוה, מזכיר לי את הסדרה ה"רופא הטוב", הם רואים מעבר, יש להם זיכרון פנומנלי ואני רואה בצבעים שעל הידיים שלו נוסחאות שעוברות לו בראש בצבעים שונים. זיכרון פנומנלי ואישי, מה שהוא רואה מהעיניים שלו סביר להניח שאף אדם לא ייראה, בין אם מדובר באדם על הרצף ובין אם מדובר באדם שלא על הרצף. הילד בתמונה נראה בודד, בעולם משלו.

# data[].attributes.attachment_caption
ליאת טימור- ייצוג חזותי-

# data[].attributes.body
מה שעומד מאחורי הבחירה שלי זה שאני מרגישה בתחושה האישית שלי מהתמונה, את הרצון של הקירבה החברתית של הילדה עם האמא שהיא המוקד והויית היחד.  זה עונה על סוג של תקשורת ביניהן ואינטגרציה תחושתית- מוטורית .

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה אחרונה