# data[].attributes.body
אלינור דאור ורונית בוקובזה

# data[].attributes.headline
הגדרה למושג מאובנים

# data[].attributes.subject
הגדרה למושג מאובנים

# data[].attributes.body
מאובנים הם שרידי שלד קשיח (עצמות או שיריון) של אורגניזמים שתבנית גופם או צורתם השתמרו בשלמותם או באופן חלקי בחול או בבוץ ועם השנים נערמו מעליו שכבות חול שהלך והתקשה.
מאובן הוא למעשה שלד שהתפרק עם הזמן אבל הותיר את חותמו בסלע.
ניתן ללמוד רבות ממאובנים למשל אילו בעלי חיים וצמחים חיו בתקופות שונות, מה היה מיקומם בסולם האבולוציוני, מבנה פיזיולוגי של גופם ועוד.
כאמור, המאובנים נוצרים בעיקר בסלע משקע וניתן לקבוע את גילו של מאובן בעזרת שיטה הנקראת תארוך רדיואקטיבי. את התארוך עושים לשכבות סלע יסוד סמוכות (מעל ומתחת) משום שהסלע משקע בעצמו מורכב משברי סלעים בגילאים שונים

# data[].attributes.headline
סוגי מאובנים

# data[].attributes.subject
סוגי מאובנים

# data[].attributes.body
מאובני עִקבה - עקבות שהאורגניזם השאיר במצע שבו הוא היה שקוע. לעתים המאובנים הללו מכילים גם שאריות מהחומר האורגני של בעל החיים שהשאיר את העקבות, וכך מאפשרים לחוקרים להפיק חומר גנטי שיכול לתת להם הרבה מידע על היצור. מהחומר הגנטי, הדנ"א, אפשר ללמוד על תכונותיו של היצור, על מחלות שחלה בהן, מאילו חומרים גופו היה מורכב ועוד.
בתמונה רואים עקבות של דינוזאור

# data[].attributes.attachment_link.title
עקבות דינוזאורים

# data[].attributes.headline
סוגי מאובנים

# data[].attributes.subject
סוגי מאובנים

# data[].attributes.body
מאובני תבליט ותבנית- נוצרים כאשר האורגניזם מתפרק ומשאיר במצע שבו הוא היה חלל הזהה לצורתו.
החלל שנוצר יכול להישאר ריק (תבנית) או להתמלא בחומר שמתקשה לאחר מכן לסלע (תבליט) בהתאם לתנאים.
כאשר מבצעים חתך של המאובן לא ניתן לראות את המבנה הפנימי של היצור.

# data[].attributes.headline
קבוצה 3- יפעת ושירה

# data[].attributes.subject
קבוצה 3- יפעת ושירה

# data[].attributes.body
תארוך באמצעות איזוטופ פחמן 14- שיטת התארוך הזו מנצלת את תכונותיו הרדיואקטיביות של אחד האיזוטופים של היסוד פחמן, המאפשרות לחשב את גילם של שרידים אורגניים מרגע שמתו ונקברו.
ליסוד פחמן שלושה איזוטופים שונים, פחמן 12,13,14.
פחמן 14 אינו יציב לאורך זמן, והוא מתפרק לאיזוטופ חנקן 14 בתהליך שנקרא דעיכה רדיואקטיבית. במקביל נוצר כל הזמן פחמן 14 חדש במרומי האטמוספרה, מתגובה של אטומי חנקן עם קרינת השמש.
הפחמן הוא מרכיב עיקרי בגופם של כל היצורים החיים. הם קולטים אותו לאורך חייהם מהסביבה על ידי קיבועו ישירות מהאוויר ומהמים בתהליך הפוטוסינתזה, כפי שעושים צמחים ויצורים חד-תאיים מסוימים, או על ידי אכילה של צמחים או של יצורים שניזונים מצמחים. היחס הכמותי בין שלושת איזוטופי הפחמן בגוף מייצג בקירוב את היחס ביניהם באטמוספרה.
כשהיצור מת אטומי פחמן 14 דועכים בהדרגה לחנקן 14 בעוד שפחמן 12 ו- 13 נשארים בכמות קבועה.
קצב הדעיכה קבוע כך שחלקו היחסי של האיזוטופ לעומת שני האחרים הולך ופוחת ככל שנוקף הזמן, בקצב קבוע וידוע המכונה זמן מחצית החיים ובנוסחה שכוללת אותו ואת היחס בין האיזוטופים השונים ניתן לחשב את מספר השנים שחלפו מאז מות היצור.
רמת הדיוק תלויה חלקית בזמן מחצית החיים.
זמן מחצית החיים של פחמן הוא כ 6,000 שנה ולכן ביצור שמת לפני מעל 60,000 שנה ריכוז פחמן 14 יהיה קטן מכדי לתארך.
כמו כן, משפיעים על המדידה אירועים כמו: התפרצויות הרי געש ועליה בפליטת הפחמן לאטמוספירה.
ניתן לשפר את רמת הדיוק אם מודדים דגימות שונות מאותו סלע במקומות שונים וכן בעזרת שילוב עם שיטות מדידה בעזרת יסודות רדיואקטיביים נוספים.

# data[].attributes.headline
קבוצה 2- רחלי, תמי ויסכה

# data[].attributes.subject
קבוצה 2- רחלי, תמי ויסכה

# data[].attributes.body
בשיטה זו ניתן לגלות את  גילן היחסי של שכבות סלעים. שיטה זו מבוססת על מספר עקרונות:

1. עקרון הסופרפוזיציה  – בכל רצף שכבות, שכבת סלע צעירה מונחת על גבי שכבה עתיקה ממנה כלומר, השכבה התחתונה ביותר היא הקדומה ביותר ואילו העליונה היא הצעירה ביותר.

2.  עקרון האופקיות המקורית– שכבות משקעים היו במקורן אופקיות. יש להניח כי שכבות נטויות ומקומטות של סלעי משקע היו אופקיות בעבר, ועברו תהליך טקטוני שבו הוטו לאחר הרבדתן.

3. עקרון הרציפות המרחבית – במצבן המקורי, משתרעות שכבות לכל הצדדים ומדקקות בהדרגה עד אשר נעלמות או מגיעות אל גבול אזור ההרבדה .

4.  עקרון הרציפות הביולוגית- רצפי מאובנים בכל חתך מאפיינים תקופות שונות בהתאם להתפתחות האבולוציונית, כך ניתן להשוות גילי שכבות סלע במקומות שונים על פי רצפים אלו.

5.  עקרון יחסי חיתוך – כניסה של חומר החוצה שכבות קיימות, בהכרח נעשתה בשלב מאוחר יותר להרבדת השכבות. כלומר, החומר החודר צעיר מן החומר הנחדר.

6. עקרון ההכלה – חלקיקי סלע קדומים משכבת הסלע בו הם כלולים. כך לדוגמא, גרגרי החול המצויים בתוך אבן חול, נוצרו לפני הרבדת אבן החול עצמה.

# data[].attributes.body
חרסים, לבנים, רעפים וכבשנים – "הקליטו" את השדה המגנטי בזמן שריפתם. ממצאים אלה מכילים מינרליים מגנטיים שהתמגנטו מחדש בהתאם לכיוון ולעוצמת השדה באותו הזמן.
נערך קישור בין תכונות מגנטיות שיש בסלע, משווים את השדה המגנטי שלהם לשדה המגנטי של כדור הארץ, והסטייה שקיימת מראה על שינוי משמעותי שהם עברו- שינוי טמפ' למשל (שריפה) ולפי זה לזהות את הטמפ' שהסלעים הגיעו אליה ולגלות את התקופה שבה זה היה.

# data[].attributes.headline
סוגי מאובנים

# data[].attributes.subject
סוגי מאובנים

# data[].attributes.body
מאובנים מותמרים
כשבע"ח ימי מת ושוקע לתוך סביבת דלת חמצן קצב תהליך הריקבון איטי כתוצאה מכך העצמות נספגות במים עשירים במינרלים ואטאט מתחלפים כל מרכיבי העצם במינרלים של הסביבה . בסוף התהליך נוצרת אבן שצורתה זהה לשלד של בעל- החיים.

# data[].attributes.headline
סוגי מאובנים

# data[].attributes.subject
סוגי מאובנים

# data[].attributes.body
מאובנים " משומרים "
מצב בו הסביבה החיצונית מאפשרת  מצב נדיר שבו בע"ח לאחר מותו, נשמר כמעט בשלמותו. מצב אפשרי בסביבות מושלגות. סוג נוסף של מאובנים משומרים הם חרקים שכוסו בענבר עצים ונשמרו בשלמותם או בע"ח שכוסו בזפת נשמרו בשלמותם.