# data[].attributes.body
Acum, ca niciodată
Treziţi-vă, români!
Având credinţă-n suflet
Şi arma sfântă-n mâini.
În rodul născocirii
Să nu nădăjduiţi,
Ci arma mântuirii
Mereu s-o mânuiţi!

Uniţi-vă în cuget
Prin simţuri creştineşti
La sânul „Maicii voastre”
Celei duhovniceşti!

În pavăza credinţei
Fiind adăpostiţi,
La vreme de războaie
Veţi fi nebiruiţi.

Tot neamul de pe lume
Şi cel de sub pământ
De s-ar scula-mpotrivă,
Va fi de voi înfrânt.

Plecaţi-vă la Domnul
Grumazul umilit,
Sa vă înalţe fruntea
În „plaiul” cel dorit.

De somnul nesimţirii
Sa nu mai dormitaţi,
Că „zorii mântuirii”
Se-arată la Carpaţi

Ca fraţii petrecând,
Să nu stirbim onoarea
Şi graiul nostru sfânt!

Trezindu-ne simţirea
Din suflet creştinesc,
Să punem semnul Crucii
Pe steagul românesc!

Pe tronul cel din suflet
S-avem necontenit
Icoana preacinstită
A Regelui Mărit!

De vom păzi unirea
Şi „Crezul din strămoşi”,
Vom fi şi jos, în lume,
Şi-n ceruri glorioşi!

În scumpa noastră ţară
Atunci vor creşte iar
Virtuţile străbune
Cu nume secular.

Din groapa stricăciunii,
Săpată de „tiran”,
Se va scula cu slavă
„Răsadul lui Traian”.

Deci azi, ca niciodată,
Să ne vădim creştini,
Păstrând neprihănită
Credinţa, prin străini!
https://poetii-nostri.ro/ioan-iacob-hozevitul-imnul-romanesc-poezie-id-10082/

# data[].attributes.headline
Imnul românesc de Ioan Iacob de la Neamț.Recită Lungu Nina, elevă în clasa a 5-a

# data[].attributes.subject
Imnul românesc de Ioan Iacob de la Neamț.Recită Lungu Nina, elevă în clasa a 5-a

# data[].attributes.body
Acum, ca niciodată

Treziţi-vă, români!

Având credinţă-n suflet

Şi arma sfântă-n mâini.

În rodul născocirii

Să nu nădăjduiţi,

Ci arma mântuirii

Mereu s-o mânuiţi!

Uniţi-vă în cuget

Prin simţuri creştineşti

La sânul „Maicii voastre”

Celei duhovniceşti!

În pavăza credinţei

Fiind adăpostiţi,

La vreme de războaie

Veţi fi nebiruiţi.

Tot neamul de pe lume

Şi cel de sub pământ

De s-ar scula-mpotrivă,

Va fi de voi înfrânt.

Plecaţi-vă la Domnul

Grumazul umilit,

Sa vă înalţe fruntea

În „plaiul” cel dorit.

De somnul nesimţirii

Sa nu mai dormitaţi,

Că „zorii mântuirii”

Se-arată la Carpaţi

Ca fraţii petrecând,

Să nu stirbim onoarea

Şi graiul nostru sfânt!

Trezindu-ne simţirea

Din suflet creştinesc,

Să punem semnul Crucii

Pe steagul românesc!

Pe tronul cel din suflet

S-avem necontenit

Icoana preacinstită

A Regelui Mărit!

De vom păzi unirea

Şi „Crezul din strămoşi”,

Vom fi şi jos, în lume,

Şi-n ceruri glorioşi!

În scumpa noastră ţară

Atunci vor creşte iar

Virtuţile străbune

Cu nume secular.

Din groapa stricăciunii,

Săpată de „tiran”,

Se va scula cu slavă

„Răsadul lui Traian”.

Deci azi, ca niciodată,

Să ne vădim creştini,

Păstrând neprihănită

Credinţa, prin străini!

https://poetii-nostri.ro/ioan-iacob-hozevitul-imnul-romanesc-poezie-id-10082/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Back

# data[].attributes.body
O! MAICUTA SFANTA

Prea Sfântă Maică si Fecioară
Nădejdea sufletului meu
Tu ești a mea mijlocitoare
La milostivul Dumnezeu.

De n-ar avea in ceruri lumea
Rudenie de pe pământ
Atunci ar fi pustie lumea
Asemenea unui mormânt.

De nu erai tu primăvara
A veacului înțelenit
Ar fi rămas de-a pururi iarna
Si Soarele n-ar fi zâmbit.

De n-ai fi revărsat tu zorii
Peste pământul adormit
Atunci umbra cea de moarte
Ar fi rămas fără sfârșit.

Iar astăzi prea curată Maică
Când toți ne-am abătut la rău
De nu te vei ruga fierbinte
Ne părăsește Fiul Tău.

Trimite semn de pocăință
Norodului nedumerit
Și adă iarăși la credință
Pe sufletul cel rătăcit.

Dezleagă prea curată Maică
Cătușele ce n-or rodi
Si dăruiește-le răbdare
Crestinilor năpăstuiți.

Dezleagă, prea curată Maică
Cătușele celor robiți
Și daruiește-le răbdare
Creștinilor năpăstuiți.
https://poetii-nostri.ro/ioan-iacob-hozevitul-o-maicuta-sfanta-poezie-id-27455/

# data[].attributes.headline
O, om! de Ioan Iacob de la Neamț. Recită eleva clasei a 8-a Obadă Cristina

# data[].attributes.subject
O, om! de Ioan Iacob de la Neamț. Recită eleva clasei a 8-a Obadă Cristina

# data[].attributes.body
O, om!, ce mari răspunderi ai
De tot ce faci pe lume
De tot ce spui în scris sau grai!
De pilda ce la alţii dai
Căci ea mereu, spre iad sau rai
Pe mulţi o să-i îndrume
Ce grijă trebuie să pui
În viaţa ta, în toată,
Căci gândul care-l scrii sau spui
S-a dus, în veci nu-l mai aduni
Şi vei culege roada lui
Ori viu, ori mort odată,
Ai spus o vorbă, vorba ta,
Mergând din gură în gură,
Va-nveseli sau va-ntrista
Va curăţi sau va-ntina
Rodind sămânţa pusă în ea
De dragoste sau ură.
Scrii un cuvânt; cuvântul scris
Este un leac sau o otravă.
Tu vei muri dar tot ce-ai scris
Rămânen-n urmă drum deschis
Spre ocară sau slavă.
Ai spus un cântec, versul tău
Rămâne după tine
Îndemn spre bine sau spre rău
Spre curăţire sau desfrâu
Lăsând în inimi rodul tău
De har sau de ruşine.
Arăţi o cale a ta
În urma ta nu piere
E cale bună sau e rea
Va prăbuşi sau va-nălţa
Vor merge suflete pe ea
La pace sau durere
Trăieşti o viaţă, viaţa ta
E una, numai una
Oricum ar fi tu nu uita
Cum ţi-o trăieşti, vei câştiga
Ori fericire pe vecie, ori chin pe totdeauna.
O, om! Ce mari răspunderi ai!
Tu vei pleca din lume,
Dar ce ai spus prin scris sau grai
Sau laşi prin pilda care-o dai
Pe mulţi, pe mulţi spre iad sau rai
Mereu o să-i îndrume.
Deci nu uita: Fii credincios!
Cu grijă şi cu teamă
Să laşi în inimi luminos
Un semn, un gând, un drum frumos
Căci pentru toate ne-ndoios
Odată vei da seama.
Amin.

Sf. Ioan Iacob Hozevitul, Ierusalim

Notă:
Această poezie s-a luat din cartea
„Din Frumuseţile Vieţii Creştine”
https://sfioaniacobhozevitul.wordpress.com/poezii-cuprins/p167_o_om/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Back

# data[].attributes.body
În brațele părintești - Ioan Iacob Hozevitul

Rămas de mic orfan pe lume,
Ca un copil al nimănui,
Mi-am pus nădejdea mea spre Domnul
Cerând de-a pururi mila Lui

Bunica, Dumnezeu s-o ierte,
Mi-a semănat de timpuriu
În suflet tainele credinții
Și rodul lor mă ține viu

O, scumpa mea bătrână sfântă
Eu, tot ce am îți datoresc,
Căci m-ai adus la cunoștința
Părintelui Celui Ceresc

"Când tatăl meu" (cum zice psalmul)
"Și mama mea m-au părăsit,
Atuncea Domnul cel din ceruri
La sânul milei m-a primit

Deci, suflete al meu smerite
Întraripează-te mereu,
Prin rugăciune prea fierbinte
și dragoste spre Dumnezeu.

Privind în inimă cu mintea
Să cauți tainicul izvor,
Din care viața se adapă
Cu darul cel mântuitor

Urmează calea mântuirii
Trăind în pace singurel
și toată grija cea lumească
S-o lepezi astăzi pentru El.
https://sfioaniacobhozevitul.wordpress.com/poezii-cuprins/p043_bratele_parintesti/

# data[].attributes.attachment_link.description
Sfântul Ioan Iacob Hozevitul Rămas de mic orfan pe lume, Ca un copil al nimănui Mi-am pus nădejdea mea spre Domnul Cerând de-a pururi mila Lui. Bunica, Dumnezeu s-o ierte, Mi-a semănat de timpuriu În suflet tainele credinţii Şi rodul lor mă ţine viu.

# data[].attributes.headline
La ușa milostivirii de Sf.Ioan Iacob de la Neamț.Recită eleva clasei a 5-a Grecu Carolina

# data[].attributes.subject
La ușa milostivirii de Sf.Ioan Iacob de la Neamț.Recită eleva clasei a 5-a Grecu Carolina

# data[].attributes.body
La ușa milostivirii - Ioan Iacob Hozevitul

Preasfântă Maică şi Fecioară,
Nadejdea sufletului meu,
Tu eşti a mea mijlocitoare
La Milostivul Dumnezeu.

De n-ar avea în ceruri lumea
Rudenie de pe pământ,
Atunci ar fi pustie viaţa,
Asemenea unui mormânt!

De nu erai Tu primăvară
A veacului înţelenit,
Ar fi rămas de-a pururi iarna
Şi soarele n-ar fi zâmbit.

De n-ai fi revărsat Tu zorii
Peste pământul adormit,
Atuncea umbra cea de moarte
Ar fi rămas fără sfârşit.

Iar astăzi, Preacurată Maică,
Când toţi ne-am abătut la rău,
De nu Te vei ruga fierbinte
Ne paraseşte Fiul Tău!

Trimite semn de pocainţă
Poporului nedumerit
Şi adă iarăşi la credinţă
Pe sufletul cel rătăcit!

Dezleagă, Preacurată Maică,
Cătuşele celor robiţi
Şi dăruieşte-le răbdare
Creştinilor năpăstuiţi!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Back