# data[].attributes.headline
У грудні 1848 «Фунда

# data[].attributes.body
У грудні 1848 «Фундаментальні права для Німецького народу» проголошували рівність всіх громадян перед законом. 28 травня 1849, ще чорнова конституція нарешті була прийнята. Новій Німеччині судилося стати конституційною монархією, і титул глави держави («імператор німців»[1]) повинен був стати спадковим і носити його повинен був відповідний король Пруссії. Ця пропозиція була підтримана не більш ніж 290 голосами за, інші 248 депутатів утрималися. Конституція була прийнята 29 маленькими державами, але не Австрією, Пруссією, Баварією, Ганновером або Саксонією.

# data[].attributes.headline
На закінчення, 

# data[].attributes.body
На закінчення, 18 травня 1848 Німецький парламент відкрив свою першу сесію в церкві Святого Павла. Через те що серед 586 депутатів багато було професорів (94), вчителів (30) і тих, хто мали університетську освіту (233), його прозвали «професорським парламентом».
Проголосивши ерцгерцога Іоанна адміністратором держави не без допомоги ліберального політика Генріха фон Гагерна, парламент приступив до створення сучасної конституції, як основи для об'єднаної Німеччини.

# data[].attributes.headline
Засідання Національних зборів в Церкві Святого Павла

# data[].attributes.subject
Засідання Національних зборів в Церкві Святого Павла

# data[].attributes.headline
На берлінських барикадах, 19 березня 1848

# data[].attributes.subject
На берлінських барикадах, 19 березня 1848

# data[].attributes.headline
Революція 1848–1849 років у Німеччині або Березнева революція

# data[].attributes.subject
Революція 1848–1849 років у Німеччині або Березнева революція

# data[].attributes.body
революційні події, які тривали з березня 1848 до пізнього літа 1849 в Німецькому союзі, відома також під назвою «Баденська війна».
Вони були частиною буржуазно-демократичних і національних повстань у великих частинах центральної Європи.

Його головною внутрішньою пружиною стало питання про об'єднання Німеччини, усуненні втручання князів, правлячих феодальних сил в господарське життя німецьких держав, що відкриває шлях подальшому розвитку капіталістичних відносин. Ідеї об'єднання Німеччини знайшли широке розповсюдження серед ліберальної буржуазії. Під час революції був створений перший загальнонімецький парламент — Франкфуртські національні збори і була скасована цензура.

# data[].attributes.headline
Після революції 

# data[].attributes.body
Після революції 1848 року став назрівати конфлікт між Пруссією і Австрією. Це призвело до війни 1866 року, в якій Пруссія здобула перемогу і приєднала кілька німецьких князівств. Німецький союз розпався.

# data[].attributes.headline
Німецький митний союз

# data[].attributes.subject
Німецький митний союз

# data[].attributes.body
Між окремими державами Німецького союзу існували митниці, що утруднювало торгівлю і затримувало розвиток промисловості. Особливо це було незручно і невигідно для Пруссії, володіння якої страждали чересполосного. Німецькі уряду, всіляко підтримуючи відособленість своїх володінь, були прихильниками і митних застав між окремими державами союзу. Пруссія перша близько 1820, вимушена своїм географічним положенням, стала укладати договори з дрібними сусідніми князівствами про обопільне знищення митниць.Ліберали Південної Німеччини, де найсильніше були розвинені конституційні установи, спочатку дуже косо дивилися на це економічне об’єднання Німеччини під верховенством Пруссії, що продовжувала триматися старовини, але згодом таке ставлення до цієї держави і у них дещо змінилося.

# data[].attributes.headline
Німеччина після 1830

# data[].attributes.subject
Німеччина після 1830

# data[].attributes.body
Звістка про липневу революцію викликало кілька місцевих хвилювань в Північній Німеччині (Брауншвейгу, Гессен-Касселі, Саксонії, Ганновері і т. П.), Де були після цього введені нові конституції, але загалом і після 1830 в Німеччині все залишалося по-старому. У Ганновері щойно видана конституція була навіть скоро скасована. Однак, колишні національні та політичні прагнення продовжували жити в суспільстві, і общегерманский патріотизм навіть посилився, коли в 1840 р ледве було не спалахнула війна з Францією. Симпатії німців до Пруссії, що виникли в епоху війни за визволення, але замінити ворожістю під час реакції, знову пожвавилися. До цього часу відноситься і розвиток одного національного установи, задуманого прусським урядом і приніс велику користь всій Німеччині.

# data[].attributes.headline
У Баварії 3 березня 1848 р. королю Людвігу І були подані петиції з вимогою політичних свобод. Робітники і студенти захопили військовий арсенал і озброїлися. 21 березня Людвіг І зрікся престолу на користь свого сина і втік.Революційний рух у Пруссії почався з Кельна, перекинувся на Берлін. 10 днів у місті йшли демонстрації, 18 березня 1848 р. почалися сутички з військами. Повстанці зазнали суттєвих втрат, але король наказав вивести війська з Берліна. 

# data[].attributes.subject
У Баварії 3 березня 1848 р. королю Людвігу І були подані петиції з вимогою політичних свобод. Робітники і студенти захопили військовий арсенал і озброїлися. 21 березня Людвіг І зрікся престолу на користь свого сина і втік.Революційний рух у Пруссії почався з Кельна, перекинувся на Берлін. 10 днів у місті йшли демонстрації, 18 березня 1848 р. почалися сутички з військами. Повстанці зазнали суттєвих втрат, але король наказав вивести війська з Берліна. 

# data[].attributes.headline
Революція 1848 року

# data[].attributes.subject
Революція 1848 року

# data[].attributes.body
У середині століття в Європі настав голод. Масове безробіття і злидні охопили багато земель Німеччини. Серія неврожаїв, що послідували за 1845 роком, викликала голодні бунти в Берліні, Відні, Штуттгарті і Ульмі.

# data[].attributes.headline
Важливою умовою пром

# data[].attributes.body
Важливою умовою промислового перевороту в Німеччині стала ліквідація економічної роздробленості. У 1818 р. ухвалили митний закон, за яким на всій території Прусської держави ліквідували митні застави, збір акцизів та внутрішніх мит. Уперше в Німеччині утворився великий господарський район.

# data[].attributes.headline
Залізниця в Німеччині

# data[].attributes.subject
Залізниця в Німеччині

# data[].attributes.headline
Німеччина та Італія у 1815-1847

# data[].attributes.subject
Німеччина та Італія у 1815-1847

# data[].attributes.attachment_link.title
§8. Німеччина та Італія у 1815-1847 | Всесвітня історія - Нова історія (1789-1914 рр.), 9 клас

# data[].attributes.headline
Революція у Німеччин

# data[].attributes.body
Революція у Німеччині

# data[].attributes.headline
Революція у Німеччин

# data[].attributes.body
Революція у Німеччині

# data[].attributes.headline
Баварська залізниця Людвіга

# data[].attributes.subject
Баварська залізниця Людвіга

# data[].attributes.body
Перша гілка парової залізниці в німецьких державах, сполучила Нюрнберг і Фюрт в 1835 році, була 6 км завдовжки, і працювала тільки в денний час, але виявилась і прибутковою і популярною. Протягом трьох років було прокладено 141 км шляхів, до 1840 р. 462 км, а до 1860 р. вже 11157 км.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
історія україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
всесвітня історія

# data[].attributes.attachment_link.title
Березнева революція в Німеччині - Революції 1848-1849 pp. у Європі - ЗНО - UkrHistory.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Березнева революція в Німеччині - Революції 1848-1849 pp. у Європі - ЗНО

# data[].attributes.headline
Найперша революція почалася в Бадені. Народна демонстрація подала до парламенту цього герцогства петицію, де вимагала свободу зборів та друку, скликання загальнонімецьких Установчих зборів, призначення відповідального міністерства, запровадження суду присяжних. Під тиском демонстрантів уряд пішов на певні поступки.

# data[].attributes.subject
Найперша революція почалася в Бадені. Народна демонстрація подала до парламенту цього герцогства петицію, де вимагала свободу зборів та друку, скликання загальнонімецьких Установчих зборів, призначення відповідального міністерства, запровадження суду присяжних. Під тиском демонстрантів уряд пішов на певні поступки.

# data[].attributes.headline
У травні 1849 р. почався новий етап революції в Німеччині. Початок цього етапу пов’язаний з повстанням у Дрездені. Далі події перекинулися на Рейнську область. Король спрямував сюди 60-тис. армію, яка придушила повстання.

# data[].attributes.subject
У травні 1849 р. почався новий етап революції в Німеччині. Початок цього етапу пов’язаний з повстанням у Дрездені. Далі події перекинулися на Рейнську область. Король спрямував сюди 60-тис. армію, яка придушила повстання.

# data[].attributes.headline
22 березня було видано указ про демократичні перетворення. Успіхи революції сприяли піднесенню національно-об’єднаного руху. Головною політичною вимогою став заклик до скликання всенімецьких Установчих зборів.

# data[].attributes.subject
22 березня було видано указ про демократичні перетворення. Успіхи революції сприяли піднесенню національно-об’єднаного руху. Головною політичною вимогою став заклик до скликання всенімецьких Установчих зборів.

# data[].attributes.headline
Революція 1848 в Німе

# data[].attributes.body
Революція 1848 в Німеччині

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Німеччина перед 1848

Французька революція 1848 викликала цілий ряд революцій в інших країнах. У Німеччині в сорокових роках внутрішні відносини були взагалі дуже натягнуті. Скрізь панувало невдоволення існуючим і бажання змінити його на краще. Освічені бюргери у всіх німецьких державах були налаштовані в дусі ліберальних прагнень і бажали введення конституцій там, де їх ще не було, свободи друку і народних зборів, скасування кріпосного стану селян, де воно ще трималося, введення суду присяжних і т. п., а також заміни союзного устрою Німеччини утвореннчм з неї єдиної держави. Деяка меншість, більш сильна переважно в Південній Німеччині, у своїх вимогах йшло ще далі і виставляло вже радикальні вимоги в сенсі встановлення демократичної республіки; між радикалами були вже частково і прихильники нових соціальних навчань. Селяни теж хвилювалися, бажаючи звільнитися від кріпацтва і феодальних повинностей. Незадоволені були своїм становищем і міські робітники. Взагалі в Німеччині в першій половині XIX ст. не було скоєно своєчасних перетворень: це і привело її до цілого ряду повстань і переворотів, які і називаються революцією 1848 року.

Перші ознаки бродіння виявилися в Німеччині ще до вибуху лютневої революції, а коли сюди прийшла звістка про цю подію, скрізь спалахнули повстання, що отримали назву березневої революції. У різних німецьких столицях відбувалися повстання бюргерів і робітників, а іноді на допомогу до них були і збройні селяни. Окремі уряди поспішали дати задоволення народним вимогам. Такі революції здійснилися не тільки в другорядних державах, а й у великих монархіях - в Австрії та в Пруссії.

Революція в Австрії

Австрія в 1848 р. пережила таку кризу, якої ніколи не зазнала раніше. Тут до рухів серед ліберального бюргерства, зубожілих робітників і селян-кріпаків приєдналися ще повстання ненімецьких підданих монархії, які піднялися на захист своїх національностей, а разом з ними і історичних прав окремих держав, сформованих в Габсбурзьку монархію. Тут відбулося протилежне тому, що було в Німеччині, яка прагнула, навпаки, до об'єднання в ім'я того ж національного принципу. Загальнонімецька революція в Австрії супроводжувалася революціями:

італійською (в Ломбардо-Венеціанському королівстві);

угорською та слов'янською (у поляків, чехів і хорватів).

Коли в березні 1848 р. у Відні спалахнуло повстання, Меттерніх повинен був рятуватися втечею до Англії, а імператор Фердинанд I пішов на поступки, погодившись між іншим на скликання у Відні установчих зборів, яке повинно було виробити одну спільну конституцію для всієї Австрії. (Це зібрання і відбулося в липні того ж року).

Революція в Пруссії

Через кілька днів після початку австрійської революції відбулося (18 березня) подібне ж повстання і в Берліні ("березневі дні"). Населення прусської столиці зажадало від Фрідріха-Вільгельма IV введення дійсної конституції, замість щойно створеного з'єднаного ландтагу. Король дав на це свою згоду, але народ і військо так були озлоблені один проти одного, що на площах і вулицях Берліна сталася страшна боротьба. Народ почав будувати барикади, і перемога стала вже схилятися на бік війська, коли король, на якого сильно подіяло це кровопролиття, велів війську віддалитися за місто, оголосив амністію повстанцям і навіть звернувся до народу з прокламацією, де обіцяв дати своїм підданим конституцію і присвятити себе роботі на користь єдності і свободи всій Німеччині. Ще перш ніж відбулися австрійські установчі збори, таке ж зібрання під назвою національного було скликано і в Берліні (2 травня).

Франкфуртський парламент

У березні 1848 революція обійшла всі німецькі столиці, і по суті всюди повторювалося одне і те ж. Але німці не задовольнялися скасуванням старого порядку і введенням нових установ і законів в окремих державах. У самому кінці березня у Франкфурт-на-Майні з'їхалися найбільш впливові члени ліберальних партій різних німецьких держав і утворили з себе попередній парламент, який запросив усі уряди союзу призвести вибори загальною подачею голосів депутатів у єдині і загальні для всієї Німеччини національні збори з метою вироблення нового державного устрою для всього союзу. Німецькі уряди, тільки що зробили поступки власним підданим, погодилися й на це. У середині травня зібрався і цей загальнонімецький франкфуртський парламент, членами якого були найбільш видимі представники середніх класів, між ними багато професорів, вчителів та адвокатів. (Незадовго перед цим у Бадені була зроблена спроба республіканського повстання, але не мала успіху).

Ослаблення німецької революції

Майже одночасно таким чином весною і влітку 1848 в Берліні, у Франкфурті-на-Майні та в Відні почали свої заняття установчі збори, які повинні були перетворити і обидві великі німецькі держави і всю Німеччину. Але народні хвилювання, результатом яких було скликання цих зборів, вляглися не так скоро, і нові повстання спалахували в окремих місцях ще не раз протягом 1848 і навіть ще в 1849 р. На перших порах в русі брали участь усі суспільні класи, але потім воно почало засмучуватися. Першими відстали від нього селяни, після того, як уряди і дворянство поспішили задовольнити головні їхні вимоги; скоро сільське населення перейшло навіть на сторону порядку проти продовжуючих хвилюватися городян. У самому міському населенні відбувся розрив між бюргерами і робітниками.

Бюргерство здобуло перемогу лише за допомогою робітників, але коли робітники захотіли грати більш самостійну роль і почали пред'являти такі вимоги, на які бюргери не могли погодитися, останні зважилися їм чинити опір і самі зробилися менш вимогливими по відношенню до влади, бажаючи мати їх на своєму боці. Заспокоєння сільського населення та виявлена в містах боротьба між бюргерами і робочими дали можливість урядам вступити в боротьбу з революцією за допомогою військової сили. В Австрії до того ж самого приводила і боротьба національностей. Мадяри, відстоюючи свою свободу, не проти були допомогти уряду проти повсталих італійців і, крім того, самі пригноблювали хорватів; німці ставилися зверхньо до слов'ян і хотіли зберегти своє панівне становище в імперії; чехи і хорвати ненавиділи німців і мадярів і підтримували проти них австрійський уряд. Роз'єднання між окремими станами та племенами і було причиною падіння революції в Австрії, Пруссії та інших частинах Німеччини.

Реакція в Австрії

Реакція почалася в Австрії. Установчі збори у Відні встигли виробити ряд законів про скасування та викуп прав, що належать поміщикам над селянами, але з питання політичного між представниками всіх народностей Австрії не могло відбутися ніякої угоди, і вони тільки ворогували одні з іншими. У Відні тривали народні повстання; імператор двічі був змушений залишати це місто, але тим не менш реакція вже готувалася. Урядові війська з успіхом придушували революцію в ненімецьких землях монархії. У Чехії також відбулося повстання, але його скоро придушив генерал Віндішгрец, піддавши бомбардування Праги. Той же Віндішгрец восени 1848 за допомогою хорватів взяв із бою Відень і почав розправу з винуватцями повстання. Установчі збори було переведено з Відня в моравське місто Кремзір і скоро розпущено. Тут наприкінці року Фердинанд I відрікся від престолу на користь свого племінника Франца-Йосифа. Правда, новий уряд сам оголосив для Австрії конституцію (1849), однак, вона не тільки не була приведена в дію, але незабаром і формально скасована.

Реакція в Пруссії

Завоювання Відня Віндішгрецом було великим ударом для революції і в інших частинах Німеччини. У Пруссії між урядом і національними зборами йшла боротьба, і народ продовжував хвилюватися. Після звістки про придушення революційного Відня Фрідріх-Вільгельм IV відстрочив засідання національних зборів і наказав перенести їх в Бранденбург, але більшість депутатів не хотіло цього коритися. Уряд оголосив тоді Берлін в стані облоги і ввело в місто велике військо. Після цього, однак, король своєю владою дав Пруссії конституцію з переважанням заможних класів суспільства і залишенням за урядом вельми великої влади. Остаточно вона була введена через два роки (1850) і діє в Пруссії досі.

Кінець Франкфуртського парламенту

Тим часом франкфуртський парламент продовжував свою роботу. У ньому утворилися з питання про об'єднання Німеччини дві партії. Велико-німецька партія хотіла включити і Австрію до складу майбутньої Німеччини, мало-німецька - виключала Австрію і ставила на чолі Німеччини Пруссію. Остання партія взяла верх, тим більше, що Австрія бажала увійти до складу нового пристрою з усіма своїми ненімецькими землями, чого німці зовсім не бажали. Боротьба австрійського уряду з революціями, здійснюваними серед різних її народів, послаблювала цю державу, так що Пруссія легко могла б скористатися цією обставиною для об'єднання Німеччини. Цього, однак, не сталося. Спочатку франкфуртський парламент, не довіряючи Пруссії, вибрав в "імперські намісники" одного з австрійських принців, який був дуже популярним, але не мав ніякої реальної сили, і лише пізніше запропонував імператорську корону Фрідріху Вільгельму IV (1849). Прусський король не прийняв, однак, цієї корони, так як вона в його очах мала революційне походження. Залишений прусським королем, не маючи ні скарбниці, ні війська, франкфуртський парламент не в змозі був здійснити вироблену ним конституцію німецької імперії. Баварія, Вюртемберг, Ганновер і Саксонія, не кажучи про Австрію, були однаково і проти цієї конституції, і проти прусської гегемонії. Депутати цих держав отримали припис покинути Франкфурт, а деякі поїхали самі. Залишилася одна радикальна меншість, яка перенесла була свої засідання в Штутгарт, але тут вона була розігнана за наказом вюртембергського уряду. Ще до цього сумного кінця зборів, на початку своєму який викликав дуже райдужні надії, вожді радикальної партії підняли в різних частинах Німеччини ряд народних повстань, щоб змусити государів прийняти імперську конституцію, але і всі ці повстання були приборкані военною силою; а особливо видну роль в цьому грала якраз прусська армія. Оголошення штуттгартським парламентом імперського регентства для війни з абсолютизмом було останнім спалахом переможеної революції (1849).

Відновлення старого Німецького союзу

Після придушення революції 1848 р. в Німеччині були відновлені союзні установи, створені віденським конгресом. Прусський король, що відкинув корону, яку йому підносив франкфуртський парламент, не відмовлявся, однак, від завдання об'єднання Німеччини, - він тільки хотів зробити це шляхом унії з іншими государями. Але тут він зустрівся з рішучим опором з боку Австрії, а її підтримував і російський імператор Микола I, щойно допомігший їй втихомирити угорське повстання. У Ольмюце (1850) відбувся з'їзд представників німецьких урядів, на якому австрійський міністр, князь Шварценберг, змусив прусського короля відмовитися від думки про унію, і німецький союз з сеймом у Франкфурті-на-Майні під головуванням Австрії був встановлений в колишньому вигляді.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
революція 1848 в німеччині

# data[].attributes.attachment_link.title
Революція 1848 в Німеччині

# data[].attributes.attachment_link.description
Французька революція 1848 викликала цілий ряд революцій в інших країнах. У Німеччині в сорокових роках внутрішні відносини були взагалі дуже натягнуті. Скрізь панувало невдоволення існуючим і бажання змінити його на краще.

# data[].attributes.headline
Економічний розвиток Німеччини

# data[].attributes.subject
Економічний розвиток Німеччини

# data[].attributes.attachment_link.title
Особливості соціально-економічного розвитку Німеччини

# data[].attributes.attachment_link.description
Буржуазна революція 1848 р. в Германкі сприяло створенню умов для капіталістичного розвитку, проведення промислового перевороту, політичного обєднання країни. І все-таки вона виявилася половинчастою, незавершеною. Не змогла знищити ні феодальної монархії, ні влади юнкерів. Дворяни-поміщики (юнкери) зберегли за собою найважливіші пости у державному апараті, збройні сили, судах, становили дипломатичний корпус і пр.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Під час правління Фрідріха II Гогенцоллерна (1740-1786 рр.) Прусське королівство стало могутньою військовою державою, крім того, збільшилася територіально шляхом приєднання Сілезії і частини Польщі. На початку XVIII ст. у Німеччині виникають великі централізовані мануфактури: вовняні - в Берліні, шовкові - в Крефельде, в ряді інших галузей промисловості Рейнській області і Верхньої Саксонії. У більшості ж інших районів Німеччини аж до кінця XVIII ст. панувало цехове ремесло. Економічні зв'язки між окремими частинами країни були дуже слабкими. Особливо Німеччина гостро відчула свою роз'єднаність у період наполеонівських воєн. Невдала спроба Пруссії і Австрії зупинити революційний рух у Франції обернулася повторним ударом наполеонівських військ, в результаті якого остаточно звалилася Священна Римська імперія. Остаточний підсумок наполеонівським війнам був підведений на Віденському конгресі 1814-1815гг. За її рішенням був створений Німецький союз на чолі з Австрією.

У 1830-х роках в країні почався промисловий переворот. Найбільш розвинутими в промисловому відношенні були Рейнська область, що належала Пруссії, і Верхня Саксонія. Розвитку великого машинного виробництва сприяли досягнення науки і техніки у першій половині XIX ст. Удосконалення парових машин (Е. Альбан), створення гідравлічної реактивної турбіни (К. Хеншель), введення нових типів обладнання для прокату, винахід інженерами братами Сіменс воздухонагревательной установки для отримання литої сталі. У 1844 р. Ф. Келлер запропонував виготовлення паперу з деревини. Виникає нова галузь - хімічна промисловість. Велику роль в розвитку агрохімії зіграв німецький хімік Ю. Лібіх, роботи якого викликали розвиток суперфосфатної промисловості.

На початку 19 століття Рейнські союзі, створеному під протекторатом Франції, і в Пруссії пройшов ряд реформ, спрямованих на усунення феодальних бар'єрів на шляху політичного та економічного розвитку.

У 1830-ті рр. почався процес індустріалізації, передусім в Рейнській області та Саксонії. У 1834 р. виник Німецький митний союз 18 держав на чолі з Пруссією. Процес індустріалізації загострила соціальні проблеми і поклав початок формуванню робочого руху. І вже в 1844 р. відбувся перший великий виступ німецького пролетаріату, яке увійшло в історію під назвою "повстання сілезьких ткачів", яке, однак, було жорстко придушено прусською армією. У 1840-х рр. на німецькому ґрунті зародився марксизм, який претендував на вираження інтересів пролетаріату в світовому масштабі.

Бурхливе економічне зростання супроводжувалося піднесенням Пруссії, прем'єр-міністром якої 1862 р. став Отто фон Бісмарк, який взяв курс на об'єднання Німеччини. Головним завданням було повернення втрачених територій, в результаті були розв'язані Данська війна 1864 р. за територію Шлезвіг-Гольштейну та австро-прусська війна 1866 р. яка завершилася розгромом австрійської армії при Садовій 3 липня 1866 р. За умовами Празького світу 1866 Австрія була змушена повністю усунутися від участі у справах Німеччини Її колишні союзники (Нассау, Ганновер, Гессен, Франкфурт) були приєднані до Пруссії. Німецький союз був ліквідований, натомість був створений Північно-Німецький союз під егідою Пруссії, керованої "залізним канцлером" Отто фон Бісмарком.

Перемога над Францією у Франко-прусській війні 1870-1871 рр. принесла Німеччині нові багаті природними ресурсами землі. Так Німеччини відійшли багата покладами залізної руди Східна Лотарингія і Ельзас, вона отримувала також 5-мільярдну контрибуцію. Це обставина, а також реформи, проведені в країні після об'єднання, - свобода пересування, єдина система мір і ваг, єдина фінансова система та ін.- призвели к. бурхливого розвитку промисловості. Також були подолані останні бар'єри до об'єднання. Південнонімецькі держави об'єдналися з Северогерманским союзом, утворивши Німецьку імперію. 18 січня 1871 р. у Версалі прусський король Вільгельм I був проголошений німецьким імператором. Конституція, прийнята у квітні 1871, передбачала загальні вибори в рейхстаг і федеративний устрій Німеччини, хоча найважливіші питання вирішували імперські влади, насамперед уряд і рейхсканцлер.

У внутрішній політиці Бісмарк боровся з усіма ліберально-демократичними тенденціями - від соціально-політичного католицизму і ліволіберальної буржуазії до організованого робітничого руху. Бісмарк за допомогою прогресивних законів, улучшавших соціальне становище найманих працівників (обов'язкове медичне страхування в 1883 р. страхова пенсійна система з виплатою пенсій по старості та інвалідності в 1889 р.), заклав фундамент "соціальної держави", існуючого в Німеччині досі. Що стосується зовнішньої політики у 1884-1885 рр. Німеччина встановила протекторат над значними територіями в Африці.

У 1888 р. на трон зійшов імператор Вільгельм II. Продовжуючи реакційний курс у внутрішній політиці, він доповнив його переходом до "світової політики", що означала широку експансію і мілітаризм. Німеччина стала створювати потужний флот, щоб покласти край пануванню Британії на морі.
Ещё по теме:
Короткий опис статті: карта німеччини детальна Під час правління Фрідріха II Гогенцоллерна (1740-1786 рр. - початку 19 століття Рейнські союзі, ство... laquo;соціального, індустріалізації, Бісмарком.Перемога, Северогерманским, демократичними, laquo;повстання, ліволіберальної, масштабі.Бурхливий, обставина, в, і, р, В, Німеччині, Пруссії, рр, були, ndash, був, з, під, союз, Німецький, до, Бісмарк, Німецький союз, промисловості, до, під, система, політиці, Німеччина

Джерело: Німеччина - Історія Німеччині в XVIII-XIX століттях

# data[].attributes.attachment_link.title
Німеччина, Історія Німеччині в XVIII-XIX століттях

# data[].attributes.attachment_link.description
Під час правління Фрідріха II Гогенцоллерна (1740-1786 рр.) Прусське королівство стало могутньою військовою державою, крім того, збільшилася територіально шляхом приєднання Сілезії і частини Польщі. На початку XVIII ст. у Німеччині виникають великі централізовані мануфактури: вовняні - в Берліні, шовкові - в Крефельде, в ряді інших галузей промисловості Рейнській області і Верхньої Саксонії.

# data[].attributes.body
Повстання

# data[].attributes.attachment_link.title
Германия в 19 веке

# data[].attributes.attachment_link.description
Государство Германия 19 век,политические партии страны, германский союз

# data[].attributes.attachment_link.title
Германські держави у 1814-1850 рр

# data[].attributes.headline
Народний одяг німців.

# data[].attributes.subject
Народний одяг німців.

# data[].attributes.headline
Проголошення заснування Німецького Рейху 

# data[].attributes.subject
Проголошення заснування Німецького Рейху 

# data[].attributes.body
(18 січня 1871, у Версальському палаці)

# data[].attributes.headline
Вулиця Німеччини

# data[].attributes.body
Вулиця Німеччини

# data[].attributes.headline
Вулиця Німеччини.

# data[].attributes.body
Вулиця Німеччини.

# data[].attributes.attachment_link.title
Промислова революція у Німеччині - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
У Німеччині довгий час панувало середньовічне ремісниче виробництво, основною формою якого були цехи. Мануфактури появилися у кінці XVIII ст. і були розташовані," як правило, у сільській місцевості. Панування міських цехів було підірване німецьким законодавством лише у 1860-х роках. Ремісниче виробництво було малоефективним. Промислова продукція не була конкурентоспроможною на зовнішньому ринку.