# data[].attributes.body
Pidin kirjasta yllättävän paljon. Se oli hieman erilaisempi kirja kuin millaisia yleensä luen. Vaikka fantasiakirjallisuus on tullut tutuksi, ei mikään aiemmin luetuista kirjoista ole ollut tämänkaltainen. Kirjan kerronta pyrkii saamaan lukijan uskomaan että peikkoja olisi oikeasti olemassa, siltä se ainakin minusta tuntui. Lastensaduista ja muista peikkoihin liittyvästä kirjallisuudesta olen saanut kuvan, että peikot ovat julmasta ulkomuodostaan huolimatta pohjimmiltaan lempeitä otuksia. Tässä kirjassa peikot eivät kuitenkaan ole tuollaisia, vaan julmia petoja. Mieleeni yksi parhaiten jääneistä kohdista oli se, kun Mikael käytti peikkoa mallinaan kuvauksissa.

# data[].attributes.body
Kirjassa Mikaelilla on valtaa muita homoja kohtaan, joka on peräisin hänen suosiostaan. Toisaalta mainostoimiston AD-Martilla on ylilyöntiasema Mikaelia kohtaan tämän ollessa hänestä kiinnostunut. Sekä kirjassa esiintyvä Mikaelin naapuri Palomita, filippiineiltä kuskattu postimyyntivaimo, joka on   täydellisesti alistettu kaupparatsumiehensä Pentin vallan alle. Kirjassa esiintyvä vastakkainasettelu liittyy myös valtasuhteisiin, mutta siitä ei voida välttämättä suoraan kertoa, kumpi on voitolla, koska tämä liittyy vahvasti lukijan omaan lukukokemukseen.

# data[].attributes.body
Kirjan keskeisimpänä teemana on ihmisten (sekä hieman myös ihmisten ja peikkojen) väliset valtasuhteet. Kirjassa päähenkilö käytti esimerkiksi omaa asemaansa hyödyksi saadakseen jotakin haluamaansa. Homoseksuaalisuus tuli myös hyvin keskeisesti kirjassa ilmi. Myös mahdollisia zoofilian ja pedofilian sävyjä esiintyi.

# data[].attributes.body
Kirja antoi sellaisen maailmankuvan, että nykyään melko puhuttelevat asiat olivat kaikille täysin normaalia ja sallittua. Näistä esimerkkinä oli homoseksuaalisuuden yleisyys sekä faktan ja fiktion vaihtelu kirjan kerronnassa.

# data[].attributes.body
Kirjan tapahtumat sijoittuvat Tampereelle, vaihtoehtohistoriassa. Kirjan eri henkilöt kertovat tapahtumia omista näkökulmistaan, ja ne ovat minä-muodossa. Tämä tuo tekstiin syvyyttä ja vaihtelua. Tällaista "kerronnan vaihtelua" Sinisalo on käyttänyt tehokeinona. Normaalin tarinankerronnan lisäksi kirjaan on sisällytetty erilaisia katkelmia runoista ja romaaneista, sekä erilaisista "verkkosivustoiden" artikkeleista. Näistä osa ovat todellisia, osa keksittyjä.   Intertekstuaalisuutta esiintyy myös, koska peikko on nimetty Yrjö Kokon Pessi ja Illusia teoksen perusteella. Kirjan nimi on myös peräisin tunnetusta lastenlaulusta Päivänsäde ja menninkäinen, jonka mukaan myös kirjan viisi eri osiota on nimetty.

# data[].attributes.body
Mikael löytää kerrostaloyhtiönsä pihan roskakatoksesta pienen ja heikon peikonpoikasen. Mikael tuntee hieman sääliä sitä kohtaan, ja näin tunteiden johdattelemana hän vie pennun asuntoonsa. Peikko saa luvan jäädä Mikaelin kotiin – mutta vain hetkeksi, jotta se on tarpeeksi vahva selviytyäkseen jälleen luonossa. Mutta kuitenkin kirjan alusta lähtien Mikael tuntee omituista vetovoimaa peikkoa kohtaan. Tämän jälkeen kirjan tapahtumat keskittyvät pääasiassa päähenkilön - Mikaelin sekä peikon ympärille.

»Se oli kauneinta, mitä olin koskaan nähnyt. Tiesin heti, että haluan sen.»

# data[].attributes.body
Ennen päivänlaskua ei voi on Johanna Sinisalon esikoisromaani, joka palkittiin julkaisuvuotenaan 2000 Finlandia-palkinnolla. Se on ensimmäinen fantasia- tai tieteiskirja, joka on voittanut Finlandia-palkinnon.
Kirja on myös myöhemmin palkittu
Akateemisen suosituimman esikoisteoksen palkinnolla, Kuvastaja-palkinnolla, sekä
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnolla.

# data[].attributes.body
Kirjan edetessä nousi mieleen kysymys; "kumpi hallitsee toista, luonto vai ihmiset?". Mielestäni tämä vastakkainasettelu tuo kirjaan säväyksen jännitystä, sillä ottihan kirjan päähenkilö heikon peikonpoikasen hoiviinsa. Kirja oli ehkä enemmän ihmiskunnan puolella tässä "taistossa", koska useimmat kirjassa esiintyneet, peikkoihin liittyvät tiedot, runot ja legendat olivat niitä kohtaan kielteisiä.