# data[].attributes.headline
Звідки походить термін

# data[].attributes.body
Звідки походить термін "РОЗСТРІЛЯНЕ ВІДРОДЖЕННЯ"?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Родина Крушельницьких, початок 1930-х років. Сидять (зліва направо): Володимира, Тарас, Марія (мати), Лариса і батько Антін. Стоять: Остап, Галя (дружина Івана), Іван, Наталя (дружина Богдана), Богдан. У 1934-37 рр. Володимира, Тарас, Антін, Остап, Іван і Богдан були репресовані та страчені. Це фото стало символом винищення сталінським режимом української інтелігенції.

Розстрі́ляне відро́дження (також Червоний ренесанс) - духовно-культурне та літературно- мистецьке покоління 20-х і 30- х рр. XX ст. в Українській СРР, яке дало високохудожні твори у галузі літератури, філософії, живопису, музики, театру, кіно та яке було знищене здебільшого під час великого терору.

Доба "розстріляного відродження" - доба творчої особистості, що ввійшла в конфлікт із тоталітарним режимом, хоча зовсім не мала на меті такого протистояння, намагаючись стояти осторонь будь-яких політичних проявів. Письменники "розстріляного відродження" не сприймали догм, що вимагали послуху, їм властивий був крайній індивідуалізм.

Метафора "розстріляне відродження" належить Єжи Ґедройцю. Вперше він вжив цей вислів у листі до Юрія Лавріненка від 13 серпня 1958 року, запропонувавши його як назву антології української літератури 1917-1933 років, що її на замовлення Ґедройця підготував Лавріненко: "Щодо назви. Чи не було би, може, добре дати як загальну назву: „Розстріляне відродження. Антологія 1917-1933 etc." Назва тоді звучала би ефектно. З другого боку, скромна назва „Антологія" може тільки полегшити проникнення за залізну завісу. Що Ви думаєте?". "То нехай же так і буде", - було сказано тоді.

Антологія "Розстріляне відродження" з'явилася з ініціативи й коштом Єжи Ґедройця у Бібліотеці паризької "Культури" 1959 року й донині залишається найважливішим джерелом з історії української літератури того періоду. Вона подає найкращі взірці української поезії, прози й есеїстики 1920-30-х рр. За десятиліття ( 1921- 1931) українська культура спромоглася компенсувати відставання й навіть переважити на терені вітчизни вплив інших культур, російської зокрема (на 1 жовтня 1925 року в Українській СРР нараховувалося 5000 письменників).

На думку дослідниці української літератури 1920-х років Ярини Цимбал "розстріляне відродження" було вдалою назвою для антології, але невдалою для всього покоління творчої інтелігенції. "Червоний ренесанс", на її думку, більш вдала метафора, оскільки це самоназва. Вперше вона з'явилася 1925 року, коли одночасно й незалежно один від одного вийшли книжка "Ренесанс української літератури" Олександра Лейтеса і поема "Заклик червоного ренесансу" Володимира Ґадзінського. Того ж року вийшов журнал "Нео-Ліф", у передмові до якого, також написаній Ґадзінським, зазначалося: "Для нас минуле - тільки засіб пізнання сучасності та майбутнього, корисний досвід та важлива практика при великій будові Червоного Ренесансу".

Це відродження було пов'язано з тим, що українські митці навіть за умов замовчування й заборони (наприклад, Емський указ) створили тексти, гідні світового поціновування ( М. Куліш, І. Франко, М. Коцюбинський), з довгоочікуваним набуттям Україною своєї державності, з датою українізації та різнобічних свобод, обіцяних революціями 1905- 1917 рр.

Вийшовши здебільшого з нижчих і середніх верств населення (службовці, різночинці, священники, робітники, селяни), нове покоління української еліти часто не мало можливості здобути систематичну освіту через війну, голод і необхідність заробляти насущний хліб. Але, працюючи "на грані", намагаючись використати будь-яку можливість ознайомитися зі світовою культурою, розправити віками скуті крила творчості, вони просякалися найсучаснішими тенденціями і творили справді актуальне мистецтво.

Саме у цей період Україна мала несправджену змогу розв'язати питання своєї незалежності. За ці два десятиліття більшість етнічних українських земель була підпорядкована Москві. Крім УРСР, українські землі увійшли до інших держав ( Польська республіка, Чехословацька республіка, Румунське королівство), що надало можливість митцям включитися в інонаціональне літературне життя і сприяло його оновленню та визначенню як окремого.

Говорячи про історико-літературні чинники, Тамара Гундорова зауважує: "Наприкінці першого - на початку другого десятиліття ХХ ст. в українській літературі відбувається зміна літературних поколінь. Відхід з життя М. Коцюбинського, Лесі Українки, І. Франка, еміграція Олександра Олеся, С. Черкасенка, М. Шаповала, В. Винниченка, М. Вороного, В. Самійленка (незабаром три останні повернулися), розстріл Г. Чупринки (1921) позначили кінець раннього етапу українського модернізму з його потужним національно-культурним міфотворенням, із програмою гуманізації та універсалізації світу, духовною утопією гармонійного індивідуального, національного і соціального життя".

У цей час приходить нова генерація з моральним тягарем перемог і поразок боротьби за національну незалежність, з розумінням свого шляху України у світовій історії, незалежних у судженнях, з розмаїтими ідеями щодо розвитку української літератури, коли, за висловом Соломії Павличко, література "дістала значно ширшу, ніж будь-коли, аудиторію. Зростав рівень освіти цієї аудиторії. Вперше в літературі працювала велика кількість письменників та інтелектуалів. Уперше українські науковці говорили з кафедр національних університетів. Уперше бурхливо диференціювалися окремі мистецькі напрями, групи, школи. Однак тенденція до модернізації культурного життя співіснувала з самого початку з паралельною тенденцією до його підпорядкування ідеології, а потім і до повного знищення.".

Члени літературного об'єднання "Ланка". Зліва направо: Борис Антоненко-Давидович, Григорій Косинка, Марія Галич, Євген Плужник, Валер'ян Підмогильний, Тодось Осьмачка. 1925 рік.

Головними літературними об'єднаннями були "Ланка" (пізніше "МАРС"), "Плуг", неокласики "Молодняк", "Західна Україна", ЛОЧАФ (об'єднання армії та флоту). Найвпливовішим був "Гарт", який пізніше був перейменований на "ВАПЛІТЕ" ("Вільну Академію Пролетарської Літератури").

Саме ВАПЛІТЕ в особі Миколи Хвильового розпочала славетну літературну дискусію 1925-1928 рр. і перемогла в ній, довівши наявність і необхідність національної, специфічної української літератури, орієнтованої на Європу, а не на Росію.

Основними складниками світогляду новітньої еліти були бунт, самостійність мислення та щира віра у власні ідеали. Переважно це були інтелектуали, які робили ставку на особистість, а не на масу. За їхньою зовнішньою "радянськістю" ховалися глибокі пошуки й запити.

Проза поділялася на дві течії: сюжетна і безсюжетна. У безсюжетних творах головним було не речення чи слово, а підтекст, дух, "запах слова", як казав Хвильовий. Стиль сильних почуттів і проникнення в суть явищ називається неоромантизмом чи експресіонізмом. У цьому напрямі працювали Микола Хвильовий, Юрій Яновський, Андрій Головко, Юліан Шпол, Олекса Влизько, Лесь Курбас, Микола Куліш та багато інших.

Головна ідея новели "Я (Романтика)" Хвильового - розчарування в революції, кричущі суперечності і роздвоєння людини того часу. Головний персонаж - людина без імені, а значить, без індивідуальності, без душі. Заради революції він вбиває свою матір і карає себе думкою, чи варта була революція такої жертви.

У романі Валер'яна Підмогильного "Місто" вперше в українській літературі проявилися елементи філософії екзистенціалізму. Головний герой у прагненні насолоди йде від задоволення фізичного до найвищих релігійних потреб. Проте навіть у такій складній тематиці письменник не перетворює роман на просту оповідь "людної" філософії, а творчо осмислює її у застосуванні до нашого національного світовідчуття.

У поезії найцікавішими є шукання символістів Олександра Олеся і Павла Тичини. У збірці "Сонячні кларнети" Павло Тичина відобразив усю широту освіченого і тонкого розуму, який споглядає багатство української природи, бажаючи докопатися до її першовитоків.

Коли 1947 року Іван Багряний видав за кордоном свою поетичну збірку "Золотий бумеранг", другою назвою її було "Рештки загубленого, репресованого та знищеного". Твори забирали до спецсховів, забороняли, замовчували, багато з них були назавжди втрачені. Деякі твори функціонували у самвидаві (Іван Багряний), рукописних копіях, виходили за кордоном.

Частині репресованих і переслідуваних представників української інтелігенції вдалось уникнути найвищої міри покарання та вижити в тюрмах і концтаборах. Декому з них вдалося навіть втекти з концтаборів ( Іван Багряний). Відбувши свій строк, Остап Вишня став слухняним співцем сталінського режиму, а Борис Антоненко-Давидович, якого звільнили лише після реабілітації 1957 року, до кінця життя перебував в опозиції до радянського режиму.

Третю умовну групу складають ті діячі культури, які уникли репресій, але через те, що їхній доробок був далеким від соцреалізму і вузьких партійних рамок, він був також засуджений радянською владою. Творчість таких осіб заборонялась й замовчувалась, твори вилучали зі сховищ і знищували. Більшість цих осіб померла ще до розгортання масових репресій ( Леонід Чернов, Олександр Богомазов, Гнат Михайличенко), дехто врятувалися завдяки тому, що відійшли від активної діяльності, як, наприклад, Марія Галич, дуже небагатьом вдалось вчасно емігрувати ( Юрій Клен).

До четвертої групи належать митці "доби розстріляного відродження". Їхня творчість або чітко відповідала компартійним нормам, або ж зазнала в період сталінських репресій значних змін. Страх за свою безпеку в умовах масового терору змушував швидко пристосовуватись, перетворюючись на пропагандистів від мистецтва. Твори Максима Рильського, Павла Тичини, Володимира Сосюри, Івана Кочерги й багатьох інших, створені в цей час та надалі, не мають високої художньої вартості, індивідуальності форм і стилів та є типовими зразками соцреалістичного пропагандистського мистецтва.

У тридцяті роки була також знищена й велика кількість діячів культури старшого покоління, які стали відомими ще до радянської влади й належать до покоління діячів початку XX століття, а не 1920-30-х років. Це Людмила Старицька-Черняхівська, Микола Вороний, Сергій Єфремов, Гнат Хоткевич та інші. Проте завдяки політиці українізації вони активно включилися в процеси розбудови української літератури, культури, науки, що відбувались в УСРР. Дехто з них задля цього повернулись з еміграції, як Микола Вороний, або спеціально переїхав з українських країв під владою Польщі, як Антін Крушельницький з родиною.

Деякі представники розстріляного відродження

Портрет

Ім'я

Народження

Дата
смерті

Місце
смерті

Вік

Обставини смерті

Діяльність

Реабілітація

Семенко Михайль
(Михайло) Васильович
23 жовтня 1937
Київ
44
Заарештований 26 квітня 1937 р. Обвинувачений в "активній контрреволюційній діяльності". Серед іншого йому закидали спробу скинути Радянську владу в Українській РСР за допомогою німецьких фашистів. На допитах 4, 7 та 8 травня 1937 "зізнався" у всіх звинуваченнях. 23 жовтня 1937 р. військовою колегією Верховного Суду СРСР на закритому засіданні засуджений до розстрілу.
Поет, теоретик літератури. Лідер українського футуризму ( панфутуризму), організатор футуристичних угруповань, редактор багатьох видань. Модернізував українську лірику урбаністичною тематикою.

реабілітовано[коли?]

25 вересня 1885 ( 8 жовтня 1885)
с. Маянів, Подільська
губернія

18 жовтня 1941
Непокрите
56

Поет, перекладач.

-

03 листопада 1898 ( 16 листопада 1898)
с. Великі Лепеси
(нині в
межах
м. Кобрин)

16 грудня 1934
Київ
36

після 1956

Досвітній
Олесь
(Скрипаль
-Міщенко
Олександр
Федорович)
3 березня 1934
Харків
42
7 грудня 1933 звинувачений у "приналежності до української контрреволюційної організації, яка намагалася повалити Радянську владу". 19 грудня заарештовано. Додано "участь в терористичній діяльності, зокрема підготовку замаху на Постишева". Судова "трійка" на закритому засіданні 23 лютого 1934 засудила до розстрілу. 3 березня Колегія ОДПУ залишила вирок без змін.
25 жовтня 1955

15 березня 1891 ( 28 березня 1891)
х. Канівцевий
Харківська
губернія

3 листопада 1937
Сандармох
46

реабілітовано[коли?]

3 листопада 1937
Сандармох
40

28 грудня 1933 його в приміщенні ЦК КП(б)У після тривалої розмови з Постишевим заарештували за приналежність до націоналістичної укр. контрреволюційної організації. 28 березня року судова трійка і Колегія ГПУ "дали" 10 років Соловків. 9 жовтня 1937 судова трійка УНКВС Ленінградської обл. засудила до розстрілу.

Письменник, публіцист, драматург, перекладач, літературознавець, журналіст, історик, видавець.

3 квітня 1956

1891
Новомиргород

14 листопада 1937
Одеса
46
16 липня 1937 на зборах Одеської організації Спілки письменників у своєму виступі обмовився, що помилятися можуть всі, навіть сам "великий, мудрий Сталін". На тих зборах "за контрреволюційний виступ" його виключають з СП, а 20 жовтня заарештований і звинувачений в тому, що "у 1918-1920 рр. займав ряд посад у петлюрівських організаціях, був учасником націоналістичної організації, вів контрреволюційну агітацію на зборах письменників". 1 листопада трійка НКВС засудила до розстрілу.
Прозаїк, сценарист. Автор науково-фантастичного роману. Був членом літературного об'єднання українських футуристів "Нова генерація"

1957

3 листопада 1937
Сандармох
33

Поет, перекладач, дитячий поет.

23 січня 1958

1903
с. Опішня
Полтавська
губернія

8 грудня 1937
Соловки
34

Заарештований під час масових арештів після вбивства Кірова у грудні 1934. Засудили 27-28 березня 1935 на 10 років концтаборів. Відбував заслання на Соловках. Постановою "трійки" УНКВС Ленінградської області повторно засуджений до розстрілу.

1956

березень 1934
Київ
42
21 серпня 1933 виключено з партії. 29 листопада арештували. Звинувачення: "активний учасник контрев. УВО, яка прагнула повалити Радвладу в Українській СРР шляхом збройного повстання, особисто очолював терор. трійку в організації замаху на Голову РНК УРСР Чубаря". Трійка 23 лютого 1934 порушила клопотання перед Колегією ОДПУ про розстріл, що був затверджений 3 березня.
Письменник, літературний критик, байкар. Засновник і голова "Плугу".

30 квітня 1957

2 січня 1938
РРФСР
41

Заарештовано НКВС 1933 як члена УВО і 1934 засуджено до трьох років концтаборів. Працював на будівництві каналу Волга - Москва. 1937 знову заарештовано. Засуджено до розстрілу.

Поет, перекладач. Писав еротичну лірику. Член "Західна Україна" та ВУСПП.

26 жовтня 1956

22 серпня 1938
Київ
41
Як колишній есер, арештовувався 1920 і 1924. Востаннє заарештований 29 жовтня 1937 року. Було висунуто звинувачення в тому, що нібито 1932 він увійшов до складу антирадянської есерівської організації, а 1936 був перевербований в антирадянську українську націоналістичну організацію і очолив терористичну групу, яка ставила за мету насильницьке повалення радвлади. Засуджено до страти.
Письменник-романіст. Член Спілки письменників СРСР з 1934 року.

18 липня 1957

15 липня 1937
Харків
30

Заарештований 2 листопада 1936 за звинуваченням: "участь в українській націоналістичній терористичній організації, яка готувала терористичні акти проти керівників ВКП(б) і Радянського уряду". Винним себе не визнав. Військова Колегія Верховного Суду СРСР 14 липня 1937 засудила до розстрілу.

4 листопада 1958

28 лютого 1938
Московська
область
37

Заарештований органами НКВС 28 січня 1938 року. 25 лютого засуджений до розстрілу, вирок виконано 28 лютого 1938 року, імовірно в Московській області.

Письменник, публіцист. Лірика Тася відзначається досконалістю форми. Критик Яків Савченко вважав його разом із Дмитром Фальківським представниками неосимволізму в українській літературі.

-

Курбас
Лесь
(Олександр
-Зенон
Степанович
Курбас)
3 листопада 1937
Сандармох
50

Режисер, актор, теоретик театру, драматург, публіцист, перекладач. Творець модерного українського театру.

1957

Приходько Антон Терентійович
29 січня 1938
Архангельськ
43

21 грудня 1937 р. - Засуджений до вищої міри покарання трійкою Управління НКВС Архангельської обл. (статті 58-10, 58-11 КК РРФСР) 29 січня 1938 р. - Розстріляний разом із Щепкіним Іваном Івановичем, Музиченком Миколаєм Петровичем та Івановим Володимиром Васильовичем

6 грудня 1957

Початком масового нищення української інтелігенції вважається травень 1933 року, коли 12-13 травня відбулися арешт Михайла Ялового і самогубство Миколи Хвильового, у харківському будинку "Слово".

Не відомі точні дані щодо кількості репресованих українських інтелігентів у часи сталінських репресій періоду Розстріляного відродження. За деякими даними, це число сягало 30 000 осіб.

Натомість досить просто визначити приблизну кількість репресованих осіб серед письменників: за наявністю їх публікацій на початку і наприкінці 1930-х. Так, за оцінкою Об'єднання українських письменників "Слово" (організації українських письменників у еміграції), яку було надіслано 20 грудня 1954 року Другому Всесоюзному з'їздові письменників, 1930 року друкувалися 259 українських письменників, а вже після 1938 року - з них друкувалися лише 36 (13,9 %). За даними організації, 192 із "зниклих" 223 письменників були репресованими (розстріляними чи засланими в табори з можливим подальшим розстрілом чи смертю), 16 - зникли безвісти, 8 - вчинили самогубство.

Ці дані добре узгоджуються з мартирологом українських письменників "Олтар скорботи" (чільний укладач - Олекса Мусієнко), який налічує 246 письменників-жертв сталінського терору. Це число більш як удвічі перевищує загальну кількість згаданих там українських письменників, репресованих іншими режимами, зокрема, періодом нацистської окупації (55), брежнєвської епохи (29), Російської імперії (11), Австро-Угорщини (3) та ін. За іншими даними, з 260 українських письменників було репресовано 228.

Для порівняння також слід зазначити, що станом на червень 1934 року лише 193 особи було офіційно визнано приналежними до Спілки письменників України, тільки 120 з яких були її дійсними членами.

Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне відродження - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Розстрі́ляне відро́дження (також Червоний ренесанс) - духовно-культурне та літературно- мистецьке покоління 20-х і 30- х рр. XX ст. в Українській СРР, яке дало високохудожні твори у галузі літератури, філософії, живопису, музики, театру, кіно та яке було знищене здебільшого під час великого терору.

# data[].attributes.headline
Символічний образ винограду в поезії"Троянди й виноград" (лояльність до влади) 

# data[].attributes.subject
Символічний образ винограду в поезії"Троянди й виноград" (лояльність до влади) 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Бабич

# data[].attributes.attachment_link.title
Максим Рильський. Троянди й виноград.

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст ”Троянди й виноград” (автор: Рильський Максим Тадейович). Читати повністю електронну книгу Максим Рильський — Троянди й виноград онлайн…

# data[].attributes.headline
Авангардизм (футуризм)

# data[].attributes.subject
Авангардизм (футуризм)

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Богдан Ступка

# data[].attributes.attachment_link.title
Євген Плужник. Вірші.wmv

# data[].attributes.attachment_link.description
Вірші Євгена Плужника читає Сергій Осока.

# data[].attributes.attachment_link.title
Євген Плужник. Українська література в іменах

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Островська

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне відродження

# data[].attributes.attachment_link.title
Пісня Мовчи Євген Плужник

# data[].attributes.headline
Євген Плужник

# data[].attributes.subject
Євген Плужник

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Віктор Алекса

# data[].attributes.attachment_link.title
Євген Плужник - Розстріляне Відродження

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"За її словами, Семенко боровся з так званою іконізацією письменників. Бо живі люди виявляють емоції до таких самих людей, як вони, а не до портретів. А літературу можна вивчати саме через емоції. "Нова українська школа" поговорила з Любов'ю про те, як Михайль любив грати на скрипці, навчався в психоневрологічному інституті, був двічі одружений і працював у "коворкінгу". Далі - пряма мова. Коли ми дивимося фільм, нам подобається герой не тому, що він ідеальний, як-от у школі намагаються розповісти про письменників. Він має недоліки, і саме вони допомагають поглянути на героя чи письменника як на живу людину. Адже ці люди, як і ми, прокидалися вранці, чистили зуби або не любили їх чистити, полюбляли їсти щось шкідливе, хворіли, сварилися, зраджували", - каже письменниця й дослідниця Михайля Семенка Любов Якимчук.
ПРО НАРОДЖЕННЯ Й БАТЬКІВ

Матір Михайля звали Марією Проскурівною. У школу вона ходила лише дві зими. Її навчав грамоти молодший брат. Коли вона вже мала дітей, під час приготування борщу розгортала підручник із французької мови й намагалася вчити слова.

Пізніше вона писала братові, який викладав у Петербурзі, листи з історіями, які відбувалися в селі. Братові це дуже сподобалося, і він порадив їй оформлювати це в оповідання. Власне, так вона стала письменницею.

1. Батько Михайля був писарем. Він отримував багато могоричів на роботі, тому випивав. Молода сім'я ще до народження Михайля намагалася відкрити шинок, але припустилися помилки. Інша пара відкрила шинок і в ньому ж жила, а батьки Семенка спочатку взялися будувати хату, а потім хотіли побудувати бізнес.

2. Семенко написав про своє народження так: "Коли Волт Вітмен вмер, 1892, народивсь я". Виходить, український верлібрист народився в той рік, коли помер перший поет, який започаткував верлібр як жанр. А народився Михайло в Кибинцях, що на Полтавщині, поблизу гоголівського Миргорода.

3. Мати дбала про освіту 7-ми дітей. Зрештою, усі її діти отримали хорошу освіту. Михайло ще в 4 роки навчився читати й писати.

4. Спочатку Семенко вчився в Хорольському училищі, а потім - у Курському реальному училищі. Його захопленням була скрипка, він брав уроки гри на скрипці, і на якийсь час спеціально виїздив до Києва.

Сестра Софія, гімназистка, порадила йому вступати до психоневрологічного інституту, пишучи: " Адже з музикою ти давно вирішив, що робити, відсунути її на задній план, хоч як це важко; але кидати, Мишко, у жодному разі не можна, раз музика для тебе так багато важить". 1912 року Михайль став студентом, але однаково намагався займатися музикою.
"Пісня поета, що пробув три тижні у Берліні за командировкою Народного комісаріату освіти", 1929, Берлін

1. Утім, через те, що це заняття потребувало додаткових грошей (а їх йому надсилали з дому небагато - інколи не вистачало, щоби пальто купити), він закинув уроки. Так, продовжив писати вірші.

2. До слова, психоневрологічний інститут він не закінчив. Але знання, які йому там дали, чітко прослідковуються в його віршах. Наприклад, видно, що він знав, що таке теорія еволюції, читав Дарвіна. Дуже був обізнаний у географії, знав іноземні мови.

3. Усю юність Семенка мати намагалася виділити гроші із сімейного бюджету, щоби він навчався. А коли Михайль був дорослим і працював на Одеській кінофабриці у 20-х роках, то відплатив тим самим: надсилав гроші матері. Також відправляв її на курорти, щоби вона підлікувалась.

4. З батьком також були непогані взаємини. Збереглося листування, у якому Михайль намагається пояснити, чим він займається й чому обрав саме літературу та поезію. Зокрема, з Владивостока, перебуваючи на службі в царській армії, Михайль писав батькові про це. Згадував як приклад російського поета Ігоря Сєверяніна, який, мовляв, 7 років писав вірші й тепер має 20 тисяч рублів доходу на рік. Михайль розраховував заробляти письмом не менше.

5. І йому вдалося. Він непогано заробляв і на Одеській кінофабриці, і коли жив у Харкові наприкінці 20-х та на початку 30-х років, видаючи журнал "Нова ґенерація". Зокрема, міг собі дозволити їздити за кордон і фінансово допомагати близьким.

6. Наприкінці 20-х Семенко бував у Німеччині. У нього навіть є вірш про дилему відряджень: як усі їздять за кордон, аби купувати речі, яких не було в СРСР.

Виганяє, як матка - плід, Берлін командированого поета
бо він уже витратив всі марки на крам, що замовила перед від'їздом жінка -
йому огидла вже косоока Шпреє, та й
кров од незвичного посту
біжить
кровогоном
надто гінко.

Ах, Берлін, Берлін, місто мікробів, кашлю, нежиті й грипу!
Ах, Берлін, і святкові вітрин принади!
І кафе, і кіно, і рев'ю, і райнгардовський цар Едіп, - у
пролетарському
засумленому серці
скипілися
всі твої універмаги, вертгайми, кадеве і ювелірні склади!

Ах, Берлін, Берлін - чорний Берлін, як каже Семенко,
нудний Берлін, місто безавантурне самогубців, як каже Влизько!
Чи дасть мені ще
Радянська наша влада кохана
долларів!
хоч невеличку жменьку -
щоб і на той рік хоч трохи я відчув себе у справжню культуру, європейську, закоханим!

1. 1921 Михайль побував у Ризі з дипломатичною місією. Брав участь як перекладач конференції, коли підписували Ризький мирний договір, який завершив польсько-радянський збройний конфлікт 19-20-х років. Також перекладав текст договору. Тоді найпоширенішою мовою міжнародного спілкування була французька, яку Семенко чудово знав.

2. Під час Першої світової війни очікували, що відкриється фронт у Владивостоку. Михайль служив там у телеграфній роті. На щастя, саме там фронт так і не відкрився - і Семенко не брав участі в боях, на відміну від його брата. З ним він започаткував футуризм в Україні. Брат, на жаль, загинув у боях.

3. Після війни, коли Михайль писав біографічні довідки й віддавав їх до публікації, то не згадував, що служив у царській армій. Натомість створив міф, що збирався емігрувати до США Беринговою протокою, залишивши Російську імперію.

ПРО ЛІТЕРАТУРУ, ХОБІ, ХАРАКТЕР Й ОДЯГ

1. Донька поета Ірина Семенко писала про батька: "... Він був байдужий до побуту, до "комфорту", до страв, але дуже любив свої письменницькі "знаряддя". Любив подорожі, що давали йому відчуття волі й незалежности від побуту. Вдягався просто, але зі смаком. Його "форма" - майже завжди костюм і краватка; взимку в останні роки його життя - хутряне темно сіре кепі й коричневе хутряне пальто з оленя... Зі мною розмовляв завжди українською вибагливою мовою, навіть тоді, коли в багатьох сім'ях моїх шкільних товаришів почали говорити більш по-російськи". Друзі згадували, що Сем, як вони кликали його, говорив полтавською говіркою. Зрештою, говірки багато і в його віршах.

2. Михайль був дуже веселий, як кажуть, був душею компанії. Дещо бурхливий, мав експресивний характер. Зокрема, серед його друзів був Лесь Курбас, доки вони не посварилися.

3. Семенко не був високим. Пізніше з другою дружиною, з якою він познайомився в Одесі, їх називали Пушкін і Наталі. Бо Михайль був кучерявий, чорнявий і низького зросту, а Наталі була вища від нього на пів голови.

4. Він хотів усього нового й постійно пробував щось нове. Це й відбилося в його текстах. Його вірші - це постійний пошук і спроби. Проза - також. До речі, вона не опублікована - досі зберігається в архіві.

5. Друзі писали про Семенка теплі слова. Наприклад, коли йому запропонували бути редактором на Одеській кінофабриці, він за кожної можливості пропонував друзям роботу й перетягував у літературу тих, які до того нею не займалися. Як-от Яновського, який збирався бути моряком.

6. Один з учнів Семенка, який дожив майже до наших днів, Володимир Гаряїв, розповідав, як приходив додому до Семенка в будинок "Слово". Семенко читав вірші Гаряїва, коментував їх, нібито навіть хвалив. Так, він допомагав молодшим просуватися в літературі.

7. Коли Михайль переїхав у Харків, то працював над журналом "Нова ґенерація" в кав'ярні "Пока". Зараз би назвали це коворкінгом. Також Сем любив багато й цікаво читати. Можна сказати, що його робота й захоплення збігалися. Він займався літературою повсюдно: від редагування журналів до влаштування літературних містифікацій і писання віршів.

8. Якось у журналі "Нова ґенерація" Семенко опублікував текст "Справа про труп". У ньому йдеться про те, що на вулиці знайшли тіло невідомої людини: "Зросту низького, брюнет, кучерявий, можливо, хінець, можливо папуас, некрасивий. У кишенях не знайдено нічого, окрім документів на ім'я Семенка М.В., боргових розписок і листа... Невідомого вбито за допомогою якогось дуже тупого предмету, щось на зразок грубого альманаху, формату "Літературного ярмарку".

Справа в тім, що "Літературний ярмарок" видавала "ВАПЛІТЕ" (Вільна академія пролетарської літератури), зокрема Хвильовий і його компанія. Грубий томик, яким можна вбити. (Семенко брав участь у словесних перестрілках із "ВАПЛІТЕ" під час літературної дискусії 25-28-х років. Там критикували одне одних. - ред.)

1. Кажуть, Семенко любив гаспароне. Довго ніхто не розумів, що це за солодощі. І зовсім недавно вдалося дізнатися, що це були шоколадні вафлі в такому вигляді, як зараз випускає одна харківська кондитерська фабрика. Про те, що це таке, вдалося дізнатися з інтерв'ю Всеволода Нестайка, який згадує, як він із мамою куштував у дитинстві ці неймовірні шоколадні гаспароне в Харкові.

2. Також Михайль любив випити алкоголь, зокрема міцні напої й пиво, які в будинку "Слово" багато хто любили.

ПРО ЛЮБОВ

1. У нього було дві великі любові. Перша - його дружина Лідія Горенко, з якою він познайомився у Владивостоку в 1916 році. Спочатку готував її брата до вступу в інститут, навчаючи гри на скрипці, а потім - їй допомагав готуватися. Так і зав'язалися стосунки. До слова, вона була українкою.

2. У Владивостоку поет цікавився мистецтвом Японії (купував гравюри й малюнки), складав музичні композиції, ходив до місцевої бібліотеки, читав коханій вірші Лесі Українки. До того ж написав свої книжки - "П'єро здається" і "П'єро кохає". Їх надрукували тільки 1918 року.

3. Коли почалася мобілізація, він повернувся в Україну й одружився з Лідією. Від неї в нього було двоє дітей - Ірина й Ростислав.

4. З другою дружиною він познайомився в Одесі. Наталя Ужвій була примою театру "Революція", відомою акторкою, знімалася на Одеській кінофабриці, де Семенко працював. Вона була помітною й відомою, захоплювала багатьох. У Семенка з нею зав'язався роман.

5. Судячи з усього, це були бурхливі та пристрасні стосунки, на відміну від ніжних довірливих стосунків із Горенко. Згодом Михайль і Наталія почали жити разом, у них народився син Михась, на рік молодший від сина Ростислава. До речі, Михась писав вірші та помер юнаком від менінгіту.

6. У спогадах матері Семенка є негативні відгуки про другу дружину. Наприклад, вона пише, що коли Михайль пиячив, а мама приїздила до нього в Харків, щоби побачити онука, то Наталія приходила з театру й могла замахнутися чи вдарити його чимось, поки той спить п'яний.

НАЙПОПУЛЯРНІШІ МІФИ

1. Кажуть, Семенко спалив "Кобзар" Шевченка. Це не так. Він не тільки нічого не спалив, а ще й написав власний "Кобзар", Михайля Семенка. А щодо Шевченкового він тільки написав у книжечці "Кверо": "Я палю свій Кобзар". Це означало, що він виступає за нове мистецтво, відмовляється від канонізації Шевченка. Він не хотів бути наслідувачем Шевченка й обрав інший шлях - футуризм.

2. Є упередження, що Семенко і все покоління "Розстріляного відродження" були комуністами, і ними не варто цікавитися, бо комунізм - це зло. Так, Семенко був у партії українських комуністів-боротьбистів. Але коли вони "влилися" в комуністичну партію більшовиків, Семенко вже не був її членом і членських внесків не платив.

3. Семенкові вороги й суперники часто пишуть, що Михайль був задиркуватою людиною, до того ж буцімто бив свою першу дружину. Про це писала, зокрема, Оксана Буревій, донька Костя Буревія, яка насправді не може свідчити про побої, бо була зовсім маленькою. Треба розуміти, що в Костя з Михайлем були ворожі взаємини через те, що Буревій насміхався над Семенком і писав вірші, у яких висміював "Нову ґенерацію" й Семенка. Оксана мала, за що не любити дядька Махайля.

ПРО ХВОРОБИ І СМЕРТЬ
Дослідження біографії поета здійснене Любов'ю Якимчук за підтримки стипендіальної програми УКФ. Марія Марковська, "Нова українська школа" Основа для титульної ілюстрації: Wikisource

1. У Семенка були проблеми зі шлунком. Йому начебто навіть робили операцію. Але треба ще дослідити, яку саме.

2. 22 квітня 1937 року Семенко приїхав із Харкова, де він жив, до Києва, де в нього мав відбутися творчий вечір. Його заарештували в готелі "Континенталь". Під час арешту була присутня Наталія, хоча вони вже рік як розійшлися. Її підпис є на ордері про арешт.

3. Семенка допитували й інкримінували терористичну діяльність. Зокрема те, що він нібито збирався кинути бомбу у формі пляшки в трибуну радянського партійного діяча Станіслава Косіора, який мав виступати 1 травня 1937 року в Києві.

4. 24 жовтня 1937 року о 2 годині ночі його розстріляли в Жовтневому палаці. За розстрільним списком він був 37-м. Тієї ночі він чув усі 36 пострілів або й бачив, як когось розстрілювали. Зазвичай стріляли в потилицю, спрямовували дуло вниз, аби було менше крові. Тоді всі тіла завантажили й відвезли в Биківнянський ліс, що в Києві за метро Лісова. Зараз ця ділянка, куди скинули тіла розстріляних тієї ночі людей, позначена - на дереві висить меморіальна дошка, присвячена Михайлеві Семенку.

5. За рік до розстрілу Михайля в Наталі Ужвій з'явився інший чоловік, який згодом усиновив спільного із Семенком сина Михася. А Михайль начебто хотів повернутися до своєї першої дружини Лідії Горенко і двох дітей: Ірини та Ростислава. Але хто його знає, чого він насправді хотів. Тоді вже застрелився Хвильовий, який написав у своїй передсмертній записці: "Отже, як казав Семенко, ясно". Обидвом їм було ясно. От тільки що? Що всіх їх винищать чи щось інше?

# data[].attributes.attachment_link.title
Михайль Семенко: (не) палив "Кобзар" і працював у "коворкінгу". 38 фактів, про які не розкажуть у школі | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте в статті "Нової української школи" про Михайля Семенка, як він навчався в психоневрологічному інституті, про його сімейне життя і роботу у "коворкінгу"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Культуртригер

# data[].attributes.attachment_link.title
НАЙВПЛИВОВІШИЙ ПОЕТ УКРАЇНИ? Семенко проти Шевченка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Елена Бурлака

# data[].attributes.attachment_link.title
М.Семенко "Бажання"

# data[].attributes.attachment_link.title
Флешмоб до дня народження Михайля Семенка

# data[].attributes.attachment_link.title
Сергій Жадан - Було біля моря весело [проект КРАПКИ і ПЛЯМИ М.Семенко]

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Варіанти Львів

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Базюк "Місто" (Михайль Семенко)

# data[].attributes.headline
Максим Рильський

# data[].attributes.subject
Максим Рильський

# data[].attributes.headline
Михайль Семенко

# data[].attributes.subject
Михайль Семенко

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Найкращі серіали Ever

# data[].attributes.attachment_link.title
“Розстріляне відродження”. Михайль Семенко

# data[].attributes.headline
З сайту А. Химинець.

# data[].attributes.subject
З сайту А. Химинець.

# data[].attributes.body
Літературні напрями, течії можна повторити ТУТ:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Довідник цікавих фактів та корисних знань

# data[].attributes.attachment_link.title
Максим Тадейович Рильський. Біографія за 10 хвилин

# data[].attributes.attachment_link.title
Від Зерова і Підмогильного – до Йогансена і Семенка (1920-1929)

# data[].attributes.attachment_link.title
Михайль Семенко. Українська література в іменах

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Найкращі серіали Ever

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм "Воскресіння Розстріляного відродження"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Знання Онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне відродження - спецтема з курсу "Українська література"

# data[].attributes.attachment_link.description
Школа Знання Онлайн - дистанційна підгтовка до ЗНО http://znonline.org/ Розстріляне відродження - спецтема з курсу "Українська література". Мова піде про Миколу Хвильового, Василь Чумак, Михайло Семенко, Валеріан Поліщук, Валеріан Підмогильний, Євген Плужник. Готуватися до ЗНО стає цікаво! Школа Знання Онлайн http://znaniya.znonline.org/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У теплі дні збирання винограду
Її він стрів. На мулах нешвидких
Вона верталась із ясного саду,
Ясна, як сад, і радісна, як сміх.

І він спитав: - Яку б найти принаду,
Щоб привернуть тебе до рук моїх?
Вона ж йому: - Світи щодня лампаду
Кіпріді добрій. - Підняла батіг,

Гукнула свіжо й весело на мулів,
І чутно уші правий з них прищулив,
І знявся пил, немов рожевий дим.

І він потягся, як дитина, радо
І мовив: - Добре бути молодим
У теплі дні збирання винограду.
1922

# data[].attributes.attachment_link.title
У теплі дні збирання винограду... - Максим Рильський, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
У теплі дні збирання винограду Її він стрів. На мулах нешвидких Вона верталась із ясного саду, Ясна, як сад, і радісна, як сміх. І він спитав: - Яку б найти принаду, Щоб привернуть тебе до рук моїх? Вона ж йому: - Світи щодня лампаду Кіпріді добрій.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У програмі ЗНО є багато віршів. Але не треба недооцінювати їхню важливість - стільки балів можна втратити!

Сьогодні пропонуємо тобі поринути у світ поезії Максима Рильського, а також отримати відповіді на всі запитання, які можуть зустрітися на тестуванні.

Яким є літературний рід твору "У теплі дні збирання винограду..."?

Лірика.

А який саме її тематичний різновид?

Інтимна, адже йдеться про почуття закоханості. Водночас тут є й деякі ознаки лірики філософської, оскільки твір просякнутий ідеєю краси життя, молодості та любові.

А яким є жанр?

Сонет. Пригадаймо коротко, що це таке.

Сонет - чи не найтиповіший приклад так званої "твердої форми", тобто віршованого твору, побудованою за заздалегідь визначеною, усталеною системою римування.

Батьківщиною сонету є Італія. Сонет обов'язково повинен мати 14 рядків, складається з двох чотиривіршів (катренів) та двох тривіршів (терцетів). Катрени зазвичай мають одні й ті ж рими. Також, як правило, використовується п'яти- чи шестистопний ямб (віршовий двоскладовий розмір з наголосом на другому складі).

Усі ці правила дотримано у творі Максима Рильського. Так, його написано п'ятистопним ямбом, і він має таку схему римування: абаб абаб ввґ г(а) ґ г(а).

Така поетова ретельність не є випадковою, адже він належав до літературного угруповання київських неокласиків (так зване "гроно п'ятірне": Микола Зеров, Павло Филипович, Михайло Драй-Хмара, Освальд Бурґгардт і власне сам Рильський), для яких властивий культ строгої поетичної форми ("Класична пластика, і контур строгий,// І логіки залізна течія - // Оце твоя, поезіє, дорога", як стверджував у своєму програмовому творі М. Зеров).

До якої збірки входить цей сонет?

До збірки "Синя далечінь" (1922 р.)

У творі розповідається про зустріч якихось чоловіка та жінки. Хто вони?

Щоб відповісти на це питання, варто звернути увагу на ще одну особливість творчості поетів-неокласиків. Це відданість класичним, передусім античним (давньогрецьким та римським), сюжетам та мотивам.

В основі поезії "У теплі дні збирання винограду" лежить один із таких сюжетів.

Який саме?

У ній є натяк на один із епізодів поеми "Одіссея", створення якої приписують напівлегендарному давньогрецькому поетові Гомеру. Це зустріч головного героя поеми Одіссея, що блукав багатьма морями та землями на шляху до своєї батьківщини - Ітаки, - з юною дівчиною на ім'я Навсікая.

Ось цей епізод. Покинувши острів німфи Калліпсо, на якому він провів сім років, Одіссей потрапив на острів феаків Схерію. Аби допомогти Одіссеєві, його покровителька - богиня Афіна - направила до нього дочку царя феаків Алкіноя Навсікаю, дуже вродливу юну дівчину. Афіна явилась уві сні Навсікаї в образі її подруги та закликала з настанням ранку поїхати на колісниці до річки випрати одяг - свій та родичів, щоб мати гарний вигляд на своєму прийдешньому весіллі.

Навсікая дослухалася до цієї поради та на колісниці, запряженій мулами (мул - це гібрид коня та віслюка), поїхала на берег моря. Виправши білизну, Навсікая та її служниці стали грати в м'яч. З допомогою Афіни м'яч потрапив у воду, дівчата закричали та розбудили Одіссея, який вийшов із кущів оголений. Служниці злякалися й розбіглися, а Навсікая залишилася.

Чоловік звернувся до неї з проханням допомогти приховати наготу та знайти місто. Навсікая погодилася й наказала служницям повернутися й допомогти Одіссеєві помитися й одягнутися, а також нагодувати його, після чого Одіссей вимився в річці та надягнув чистий одяг. Афіна ж своїми чарами зробила Одіссея набагато вродливішим. Вражена його красою Навсікая закохалася в нього й стала мріяти вийти за нього заміж. Дівчина з Одіссеєм поїхали до міста, однак далі вони розсталися, бо Навсікая боялася, що її побачать разом із незнайомцем та розпускатимуть плітки.

Вона навчила Одіссея, як знайти палац її батька та як краще поводитися там. Алкіной же, зустрівшись із Одіссеєм, погодився допомогти йому повернутися на батьківщину. Хоч на Одіссея й справили враження краса й благородство Навсікаї, переважили його туга за рідною Ітакою та вірність дружині Пенелопі. Утім, згідно з одним із пізніших міфів, Навсікая стала дружиною Телемаха - сина Одіссея.

А які саме слова поезії М. Рильського підтверджують, що йдеться саме про Одіссея та Навсікаю?

Героїня поезії їде на мулах, як і Навсікая. Також у поезії є натяк на не молодий, а зрілий вік героя: він стрів героїню "у теплі дні збирання винограду". Збирають виноград здебільшого ранньої осені - у вересні. Це можна зрозуміти так, що герой зустрічає дівчину, у яку закохується, у період, коли його весна (тобто юність) уже далеко позаду. А героїня радить йому, аби привабити її, щодня світити лампаду Кіприді.

Кіпридою називали богиню кохання Афродіту, яка після народження вийшла оголеною з морської раковини поблизу Кіпру. Отже, ми бачимо, що хоч поет і бере за основу сюжет Гомера, проте не переказує його, не називає імен персонажів і фактично перетворює його на власний сюжет про кохання вже не молодого чоловіка та юної дівчини.

Зі змістом поезії більш-менш зрозуміло. А які художні засоби в ній використано?

Їх тут ціла низка. Зупинімось на провідних. По-перше, широко використано епітети, як-от:

По-друге, в сонеті використано вельми багато порівнянь:

По-третє, милозвучності твору надають численні алітерації, тобто повтори однакових приголосних звуків: "Ясна, як сад, і радісна, як сміх" (повтори "с" та "н"), "І чутно уші правий з них прищулив" (повторюються "п", "р" та "в").

А ще гармонійності сонетові надає такий прийом, як кільцева композиція, тобто повтор одного й того ж рядка на початку та в кінці ("У теплі дні збирання винограду").

Дивовижно, що лише 14 рядків сонету можуть вмістити такий глибокий, майже філософський сюжет!

Якщо тобі сподобався цей розбір, поглянь на інші наші статті:
Хочеш потренуватись писати власні висловлення і дізнатись ще більше корисних порад? Записуйся на наш онлайн-курс"Ідеальний твір ЗНО"! Велика частина курсу присвячена саме правильному вживанню слів і редагуванню твоїх текстів. Дізнайся більше про курс "Ідеальний твір ЗНО" тут.

# data[].attributes.attachment_link.title
"У теплі дні збирання винограду" Максима Рильського: відповіді на всі запитання про твір!

# data[].attributes.attachment_link.description
У програмі ЗНО є багато віршів. Але не треба недооцінювати їхню важливість - стільки балів можна втратити! Сьогодні пропонуємо тобі поринути у світ поезії Максима Рильського, а також отримати відповіді на всі запитання, які можуть зустрітися на тестуванні. Лірика. Інтимна, адже йдеться про почуття закоханості.

# data[].attributes.attachment_link.title
Максим Рильський. Українська література в іменах

# data[].attributes.headline
Розстріляне відродження — літературно-мистецьке покоління 20-х — 30-х рр. XX ст. в Україні

# data[].attributes.subject
Розстріляне відродження — літературно-мистецьке покоління 20-х — 30-х рр. XX ст. в Україні

# data[].attributes.body
Розстріляне відродження Розстріляне відродження — літературно-мистецьке покоління 20-х — початку 30-х рр. XX ст. в Україні, яке дало високохудожні твори в галузі літератури, живопису, музики, театру і яке було знищене тоталітарним сталінським режимом. Термін «розстріляне відродження» вперше запропонував діаспорний літературознавець Юрій Лавріненко, уживши його як назву збірника найкращих текстів поезії та прози 1920-1930-х рр. За це десятиліття (1921-1931 рр.) українська культура спромоглася компенсувати трьохсотрічне відставання й навіть переважити на терені вітчизни вплив інших культур, російської зокрема (на 1 жовтня 1925 р. в Україні нараховувалося 5000 письменників). Початком масового нищення української інтелігенції вважається травень 1933 р., коли 12-13 травня стався арешт Михайла Ялового й самогубство Миколи Хвильового. Кульмінацією дій радянського репресивного режиму стало З листопада 1937 р. Тоді «на честь 20-ї річниці Великого Жовтня» у Соловецькому таборі особливого призначення за вироком Трійки розстріляний Лесь Курбас. У списку «українських буржуазних націоналістів», розстріляних 3 листопада, також були Микола Куліш, Матвій Яворський, Володимир Чеховський, Валер’ян Підмогильний, Павло Филипович, Валер’ян Поліщук, Григорій Епік, Мирослав Ірчан, Марко Вороний, Михайло Козо- ріс, Олекса Слісаренко, Михайло Яловий та інші. Загалом, в один день за рішенням несудових органів, було страчено понад 100 осіб представників української інтелігенції — цвіту української нації. Джерело: http://ukrclassic.com.ua/katalog/teoriya-literaturi/2674-rozstrilyane-vidrodzhennya Бібліотека української літератури © ukrclassic.com.ua