# data[].attributes.body
La Natàlia després de treballar a la pastiseria, va amb la Natalia a la plaça del Diamant on la Natàlia coneix un home anomenat Quimet que li diu que en un any tots dos siran casats.

Natàlia i Quimet queden al parc Güell on parlen de la seva relació i en Quimet li demana la ma. Poc després la es besen i cadascu parteix sense dir-se res.

Pel carrer la Natàlia es topa amb el Quimet el qual li prohibeix que treballi a la pastiseria perque diu que l'amo es un pervertit, també li diu que no vol veure-la amb el Pere, aixó va fer que la Natàlia s'enrravies i es va anar. Tres setmanes després en Quimet demana a la Natàlia que ella es disculpes, també li presenta a la seva mare.

La señora Enrriqueta s'alegra molt del casament entre la Natàlia i el Quimet. La Natàlia i els demés comencen a reparar el pis que es troba en males condicions.

La Natàlia i el Quimet van a menjar a casa de la sogra el dia de rams. Van empaperar el pis d'una manera més barata gracies al Cintet que coneixia a un home, però tot just haver empaperat tot el pis va sortir una tacada a la paret.

Va arribar el dia de la boda, on el mossèn Joan els hi va fer un sermo masclista. Després de la cerimonia varen anar a menjar al Monumental on van fer festa tot el dia.

La Natàlia va voler posar-se un vestit per sorprendre a en Quimet però aquest en un atac masclista dels seus la va castigar. El Quimet va poder-se comprar una moto gràcies al Cintet que li va donar un treball amb uns senyors que el van pagar molt be.

Quimet va acabar una cadira que habia fet que segons ell era una cadira només per homes, així la Natàlia no es va poder aseure. Mentrestan la Enrriqueta tenia angunia per saber com va anar la nit de nuvis.

Una nit despés d'haver sopat al Monumental el Quimet, la Natàlia i el Cintet varen anar a casa, però varen perdre les claus i van haver de fer un forat per a entrar, la clau era a dins del pis. El Quimet durant aquell hivern va començar a tenir un fort mal de cama, que pot ser que fos mentida.

Durant l'embaras el metge va recomenar a la Natàlia anar a la platja, així que varen agafar la moto i se'n varen a anr a la platja.

Va neixer el nen, que es va anomenar Antoni. Aquest va neixer molt gran però el nen no podia menjar i sempre estava nirvios fins i tot van pensar que es moriria. Però tot es va solucionar quan a la Natàlia se li va obrir el pit i l'Antoni va poder començar a menjar.

Un dia el Quimet es va trobar un colom ferit que el va cuidar fins que es va posar be. En Quimet va pensar que la venta de coloms seria un bon neoci, així que va decidir fer un colomar al terrat del pis. El dia abans de dur el colom va dur un embut que el va guardar al moble.

Van construir el colomar entre tots, i la Natàlia el va pintar. Després d'un temps amb els coloms al colomar, varen decidir amullar-los, el Quimet deia que s'escaparien però no va ser així, els coloms van tornar al colomar.

La Natàlia després de haver amullat els coloms al terrat no va poder tornar a estendre la roba allí.

Un any i mig després d'haver nascut el Antoni va neixer la seva filla Rita.

El Quimet es trobava molt malalt, el metge li va dir que tenia un cuc a dins. Una vegada sel va poder extreure el varen posar dins d'un pot. L'Antoni que era molt gelos i entremaliat va agafar el pot i sel va tirar a la Rita, el Quimet li va pigar al nen però la Natàlia deia que la culpa era d'ells per haver posat el cuc allà.

El taller del Quimet va deixar de fer sous. Així que la Colometa va començar a buscar feina, va trobar a una casa de uns homes que tenien molt de sous.
Durant aquest capítol la Colometa coneix la casa dels amos i li expliquen allò que ha de fer a la casa.

Després del primer dia de feina la Natàlia torna a casa i pel carrer quasi li atropella un tramvia. A casa la Rita i l'Antoni eres adormits al terra.

Durant un dia de treball va apareixer un matrimoni que preguntava pel lloguer d'una torre que els amos de la Natàlia hi tenien. Però el matrimoni se'n va anar perque els amos de la torre no volien nens a la seva torre, deian que els nens ho malfeien tot.

Un dia la Natàlia quan va arribar a ca seva es va trobar amb tots els coloms a casa i els seus fills quiets per a no asustar-los. El Quimet al adonar-se'n d'aixo decideix fer a una habitació de la casa un criador per a fer-se ric.

La Natàlia ja esta farta dels coloms i de la podor que fan, ja té l'olor impregnada.
La mare del Quimet mor, al pis de la difunta es troben les veïnes. Hi ha una corona sense flors i una de les veïness els hi explica que així es com li va demanar la difunta abans de morir.

El Quimet i el Cintet deicideixen fer-se guerrillers i combatir al front d'Aragò. En Mateu comença a tenir problemes amb la Griselda, la qual hi és amb una altre home i el Mateu no pot veure a la seva filla.

La Natàlia farta dels coloms decideix matar les cries i demés, fins que el Quimet s'adona que no serveixen per a res.

Comencen a apareixer els problemes fins i tot a les millors cases, es el cas de la casa on la Natàlia treballa.

El Quimet i el Cintet parteixen cap al front d'Aragò. Els problemes s'acumulen i el treball que tenia a la casa el perd perque els amos no li poden pagar, a més el seu marit es un vermell. Però gracies a la Enrriqueta la Natàlia comença a treballar a l'ajuntament llimpiant.

Quimet apareix a casa quan ningu se l'esperava, comenta amb la Colometa com es troben allà al frront de batalla i li diu que s'ha de portar uns matalasos.

Cintet ve del front açi visita a la Natàlia, tots dos parlen i la Coloneta li convida a un café.

Natàlia es troba amb al Julieta i aqueta ki conta el seu romanç amb un jove i la nit que van passar a una torre( pot ser que sigui la torre dels amos de la casa on la Colometa treballava)

En Quimet arriba a casa per un parell de dies, diu que té tuberculosis. Natàlia no pot alimentar als seus fills així que la Julieta li ofereix durlo a un colònia per a nens orfes, la Colometa accedeix encara que no li agradi i meny a l'Antoni.

Totes dues ara poden menjar una mica més encara que no el suficient, però l'alegria que hi havia a casa va desapareixer, sobretot quan van anunciar a la Colomenta que el Quimet i el Cintet havien mort i li varen donar el rellotge del Quimet.

La Colometa era més trista que mai va haver de vendre tot allò que tenia per a sobreviure.

L'Antoni ja habia arribat tot pelat i molt callat, la seva germana li va dir que el seu pare abia mort. La Colometa desesperada pensa la manera per a poder matar als seus fill per a que no sofriguen més.

Natàlia molt trastornada comença a caminar pels carrers i de sopte s'adona que estaba seguint a una senyora la qual se dirigia a l'Esglesia. La Natàlia a dins de l'Esglesia comença a veure unes bombolles vermelles, que són els morts de la guerra.

La Natalia decideix anar a l'abotiguer a per salfuman i aquest l ofereix treballa a ca seva, aquesta acepta l'oferta i deixa l'ampolla al mostrador.
És el primer dia de treball a casa de l'Antoni l'adroguer, ell li ensenya la casa, trobem una gran descripció d'aquesta.

Les coses gràcies a l'adroguer varenb millorar, ell sempre li donava a la Natàlia menjà pels nens i la va citar el diumenge per a parlar.

El diumenge la Natàlia va a casa de l'adroguer tal i com havien acordat, ell després de molt enrraonament li demana matrimoni per a formar una familia.

Natàlia acepta el matrimoni ies casa amb l'Antoni.

Tot canvia, els nens van a escola, tenen una dona per a la casa, mengen be, però la Natàlia té por al carrer i sempre hi està a casa.

Els dos nens fan la primera comunió i la Rita després de la festa li diu a la mare que el pare de una amiga que abian dit que estaba mort va sobrviure. A partir d'aquest moment la Natàlia começa a pensar si el Quimet és viu i li veu casada amb un altre home que pasaria, ella no pot dormir i té mal sons.

L'Antoni diu que vol dur la botiga de major que no vol estudiar, que ell vol ser com l'Antoni, mentre que la Rita diu que vol ser hostessa de vol. La Natàlia comença a sortir cada vegada més però sempre sense passar pels grans carrers.

Natalia té un greu mal de cap no es troba bé i sempre està pels parcs pasejant com una loca.

Un jove anomenat Vicenç demana la ma de Rita a la Natàlia, però la Rita diu que no es vol casar tan jove i que a més no el coneix.

Van fer un sopar al bar del Visenç per parlar del casament. L'adroguer i el Toni parlen sobre el servei militar que el Toni volfer a Barcelona.

La Rita fixa la data del casamnt amb el Visenç.

Per fi la Rita i el Visenç es casen i celebran el casament al bar d'ell, alli ballen i festejan.

Natàlia tot just despertarse agafa un ganivet i va a la seva antiga casa. Aquesta estava tancada , la Natalia amb el Ganivet rasca el nom de Colometa. Després apareix a la plaça del diamant i comença a cridar.

# data[].attributes.body
sóc una dona honrada?Barcelona: Llibreria Catalònia, 1932.
Del que hom no puc fugir. Barcelona: Clarisme, 1934.Un dia de la vida d'un home. Badalona: Proa, 1934.
Crim. Barcelona: Edicions de la Rosa dels Vents, 1936.
Aloma. Barcelona: Institució de les Lletres Catalanes, 1938 / Barcelona: Edicions 62, 1968 (ed. revisada).
La plaça del Diamant. Barcelona: Club Editor, 1962.El carrer de les camèlies. Barcelona: Club Editor, 1966.Jardí vora el mar. Barcelona: Club Editor, 1967.Mirall trencat. Barcelona: Club Editor, 1974.Quanta, quanta guerra... Barcelona: Club Editor, 1980.La mort i la primavera. Barcelona: Club Editor, 1986.Isabel i Maria. València: Edicions 3 i 4, 1991.

# data[].attributes.body
Vint-i-dos contes. Barcelona: Selecta, 1958.La meva Cristina i altres contes. Barcelona: Edicions 62, 1967.Semblava de seda i altres contes. Barcelona: Edicions 62, 1978.Tots els contes. Barcelona: Edicions 62, 1979.Viatges i flors. Barcelona: Edicions 62, 1980.Una campana de vidre. Antologia de contes. Barcelona: Destino-Edicions 62, 1984.Un cafè i altres narracions. Barcelona: Fundació Mercè Rodoreda, 1999.

# data[].attributes.body
Mercè Rodoreda (Barcelona, 1908 - Girona, 1983). Va deixar d'anar a escola molt petita i va passar una infantesa solitària lliurada al somni i a la lectura. Obté amb Aloma el premi Crexells de l'any 1937. Posteriorment la refarà i en publicarà la versió definitiva l'any 1969. Les circumstàncies dramàtiques de la Guerra Civil espanyola l'obliguen a emprendre la pelegrinació de l'exili. El 1954, coincidint amb el seu afincament a Ginebra comença la seva etapa de maduresa escrivint títols tan coneguts com Vint-i-dos contes (1958), La plaça del Diamant (1962), potser la més coneguda i emblemàtica, portada la cinema i traduïda a nombrosos idiomes, El carrer de les Camèlies(1966), Un jardí vora el mar (1967); La meva Cristina i altres contes (1967). És afinals de la dècada dels setanta que torna a Catalunya. Amb Mirall trencat (1974), acabada a Romanyà de la Selva, començaria la seva etapa de vellesa; al 1980 apareixen Viatges i flors i Quanta, quanta guerra i el 1986 La mort i la primavera, la seva obra pòstuma.