# data[].attributes.body
Tradiționalismul este curentul cultural apărut la începutul secolului al XX-lea, care  tradiţia și apără valorile arhaice de pericolul degradării în contact cu tendințele și valorile moderne. (este opus modernismului)

Trăsături:
□ apără și promovează tradiția, o prețuiește, înțelegând prin aceasta totalitatea valorilor constante și încetățenite ale spiritualității, aflate uneori în pericol de degradare și alterare.

□ interesul și pasiunea pentru folclor, înțeles ca un depozitar ideal al tradițiilor unor popoare (unor comunități).

□ cultivarea unei literaturi a satului, prezentat ca spațiu reprezentativ pentru specificul etnic, a anistorismul, cultului spiritual religios și al datinilor străvechi.

□ idealizarea și conservarea în mit a trecutului național, mai ales acelui de factură rurală.

□ cultul fățiș al valorilor trecutului, înfățișarea lumii țărănești ca spațiu ideal, refuzul de a accepta civilizația urbană și poezia simbolistă care era considerată decadentă.

□ susține specificul național, pledează pentru răspândirea culturii în rândul poporului și susține o literatură bazată pe critica socială.

□ opune cultura civilizației și vede istoria noastră modernă ca pe o luptă a geniului autohton rural cu formele de viață orășenești împrumutate din Apus.

□ se promovează o poezie a sensibilității metafizice și o poezie a teluricului, a elementarului, a sevelor pământului, a vigorilor.

□ întoarcerea la mit spre timpurile primordiale, integrarea în cosmos, ca unică formă de protest și de salvare a eului în fața civilizației și a tehnicii.

□ în ceea ce privește formele de expresie literară, în perioada interbelică, se apelează la formule stilistice care pun în evidență exuberanța, frenezia, stihialul, o dezlănțuire a eului.

□ strict literar, poezia tradiționalistă interbelică numai este opusă celei moderniste și face parte din ea, recurgând la cuceririle poeziei "noi".

REPREZENTANȚI DE SEAMĂ AI TRADIȚIONALISMULUI:

Lucian Blaga,
Ion Pilat și Cezar Petrescu

# data[].attributes.body
~Simbolismul/Expresionismul/Modernismul/Tradiționalismul~

# data[].attributes.body
Simbolismul a fost o mișcare artistică și literară de la sfârșitul secolului al XIX-lea, care se opunea romantismului, naturalismului și parnasianismului și potrivit căreia valoarea fiecărui obiect și fenomen din lumea înconjurătoare poate fi exprimată și descifrată cu ajutorul simbolurilor.

Trăsături:
•se adresează în exclusivitate sensibilității, iar obiectivul poeziei îl constituie stările sufletești nelămurite, acestea fiind transpuse prin folosirea analogiei, a sugestiei, a simbolului, a corespondențelor și a sinesteziilor.

•pune accent pe muzicalitate, pe înoirea orizontului tematic și pe exprimarea unor stări sufletești nedefinite.

•temele predilecte sunt universul citadin(fie târgurile de provincie, fie marile orașe), singurătatea, nevroza, reveria, declinul, moartea, dragostea, descompunerea materiei, călătoria, visul, ținuturile exotice..

•sunt prezente și motive specifice acestui curent precum toamna, ploaia, odaia, parcul, marea, corabia, parfumul, culorile, florile, instrumentele muzicale.

•atmosfera lirică este una apăsătoare dezolantă, creatoare de neliniște, de tristețe profundă și de insatisfacție.

• se caracterizează prin armonia și muzicalitatea versurilor datorită folosirii unor figuri de stil ale insistenței: enumerația, repetiția simplă, anafora(la început de vers sau de strofă), epifora(la sfârșit de vers și de strofă).

• o altă trăsătură a simbolismului se referă la inovațiile prozodice, printre care introducerea versului liber, renunțarea la regulile rigide ale rimei, ritmului și măsurii.

REPREZENTANȚI DE SEAMĂ AI SIMBOLISMULUI:

Alexandru Macedonski,
Ion Minulescu și Georgia Bacovia

# data[].attributes.body
Expresionismul a fost un curent artistic modernist, inițial prezent în poezie și pictură, ce are ca origine Germania la începutul secolului al XX-lea. Acesta este caracterizat de prezentarea lumii din perspectivă strict subiectivă, distorsionată intenționat, pentru a crea momente emoționale care să transmită idei și stări de spirit.

Trăsături:
☆permanenta nevoie de absolut, aspiratia spre ideal

☆anularea vechilor dogme ale realismului care nu fac nimic altceva decat sa surprinda realitatile factice, logice ale vietii, in favoarea cautarii unei realitati spirituale

☆cautarea originalului, a increatului, a ineditului

☆reintoarcerea la primordial, la origini, la universul mitic

☆tragismul existential surprins si depasit odata ce fiinta reuseste sa atinga absolutul, prin spiritualizarea trairilor, acestea devenind cosmice, metafizice

☆teme si motive predilecte: tristetea si nelinistea metafizica, disperarea, absenta, neantul, moartea, dezagregarea eului, natura halucinanta

☆categorii estetice cultivate: fantasticul, macabrul, grotescul, miticul, magicul

☆imagini poetice sunt vii, stranii, contrastante asemenea picturilor expresioniste

☆limbajul este uneori violent, socant

REPREZENTANȚI DE SEAMĂ AI EXPRESIONISMULUI:

Marin Sorescu, Adrian Maniu și Tudor Arghezi

# data[].attributes.body
Modernismul este o mișcare culturală, artistică și ideatică ce include artele vizuale, arhitectura, muzica și literatura progresivă care s-a conturat în circa trei decenii înainte de anii 1910 - 1914, când artiștii s-au revoltat tradițiilor academice și istorice impuse și considerate standard ale secolelor anterioare, începând cu cele ale secolului al XIV-lea și culminând cu rigiditatea și "osificarea" academismului secolului al 19-lea.

Trăsături:
○ ilustrarea în creațiile literare, indiferent de genul lor literar, a unor idei profunde filozofice.

○ în poezie, accentul cade pe înoirea mijloacelor artistice, menite să îi sporească expresivitatea și originalitatea.

○ renunțarea la speciile reflexiv-moralizatoare sau descriptive din poezie, refuzul copieri realului în favoarea interiorității.

○ preocuparea pentru o poezie de cunoaștere care vizează aspectele metafizice.

○ limbajul se caracterizează prin ambiguitate, prin funcția sa simbolică, și prin încercarea de a crea universuri posibile datorate imaginației.

○ discursul se caracterizează printr-un metaforism accentuat și printr-o sintaxă contorsionată.

○ sub aspect prozodic poeziile sunt astrofice, măsura și rima sunt variabile, se cultivă ingambamentul și se preferă versul alb.

○ ilustrarea, în creațiile literare, a civilizației citadine și crearea unor opere de analiză psihologică.

○ absența în proză a implicării politice, punând accentul pe dezvoltarea analizei psihologice, pe interioritatea personajelor și nu pe acțiune.

○ alegerea intelectualului ca personaj literar, acesta fiind frământat de numeroase probleme de conștiință, și accentuarea interiorității acestuia.

○ folosirea introspectiei, a monologului interior și stilului indirect liber, a tehnicii fluxului de conștiință involuntară, pentru a evidenția bogăția sufletească și complexitatea personajelor.

○ prezența naratorului personaj, perspectiva narativă și relatarea întâmplărilor la persoana întâi.

○ nu se mai respectă cronologia faptelor, dispare limita dintre ficțional și non ficțional, prin abordarea jurnalului, a memorialului, a romanului epistolar, sau a dosarelor de existență.

○ operele au caracter deschis, cititorul imaginându-și deznodământul și parcursul destinelor personajelor.

REPREZENTANȚI DE SEAMĂ AI MODERNISMULUI:

Camil Petrescu, Anton Holban și Ion Barbu

# data[].attributes.body
Plumb"-George Bacovia(Simbolismul)

Poezia Plumb deschide volumul cu același titlu, apărut în anul 1916, care marchează debutul lui Bacovia în lumea literară.
Poezia se înscrie în universul liric specific bacovian, al "atmosferei de plumb, în care pluteşte obsesia morţii şi o descompunere a fiinţei organice" (Eugen Lovinescu).
Poezia este o artă poetică, deoarece autorul îşi exprimă în mod direct, prin mijloace artistice, concepţia despre condiţia artistului în lume.
Textul se inscrie in lirica simbolistă modernă prin utilizarea elementelor specifice precum: folosirea simbolurilor, tehnica repetitiilor, valorificarea cromaticii, ipostaza tragica a eului liric.
Dramatismul este sugerat prin corespondenta care se stabileste intre lumea exterioara si cea interioara.
Titlul poeziei este format dintr-un singur substantiv care coincide cu laitmotivul poeziei. Cuvântul „plumb”, se repetă de șapte ori în text, face trimitere la elementul chimic și sugerează un spaţiu închis, o stare de angoasă, apăsare şi imposibilitatea eului liric de a transcede.
Tema textului o constituie condiţia de damnat a artistului într-o lume dominată de obiecte, ostilă, sufocantă, apăsătoare, care respinge adevăratele valori. Din această lume nu se poate evada şi nu există refugii salvatoare.
Poezia este structurată în două catrene, organizate pe baza paralelismului sintactic. Prima strofă corespunde realităţii exterioare, iar cea de-a doua strofă corespunde realităţii interioare, acestea fromând o simbioză perfectă.

,,Riga Crypto și Lapona Enigel"-Ion Barbu (Modernismul)

Riga Crypto şi lapona Enigel este subintitulată „Baladă", însă răstoarnă conceptul tradiţional, realizându-se în viziune modernă, ca un amplu poem de cunoaştere şi poem alegoric.
Poemul pare un cântec bătrânesc de nuntă, dar este o poveste de iubire din lumea vegetală (asemenea altui poem al etapei, După melci), o baladă fantastică, în care întâlnirea are loc în plan oniric (ca în Luceafărul). Structura narativă implică interferenţa genurilor. Scenariul epic este dublat de caracterul dramatic şi de lirismul de măşti, personajele având semnificaţie simbolică.
„Luceafăr întors", poemul prezintă drama cunoaşterii şi incompatibilitatea dintre două lumi/ regnuri.
Titlul baladei trimite cu gândul la marile poveşti de dragoste din literatura universală, Romeo şi Julieta, Tristan şi Isolda. însă la Ion Barbu, membrii cuplului sunt antagonici (fac parte din regnuri diferite), personaje romantice cu calităţi excepţionale, dar negative, în raport cu norma comună (Crypto e „sterp? şi „nărăvaş/ Că nu voia să înflorească", iar Enigel e „prea-cuminte").
La nivel formal, poezia este alcătuită din două părţi, fiecare dintre ele prezentând câte o nuntă: una consumată, împlinită, cadru al celeilalte nunţi, povestită, iniţiatică, modificată în final prin căsătoria lui Crypto cu măsălariţa. Formula compoziţională este aceea a povestirii în ramă, a poveştii în poveste (nuntă în nuntă).

,,Testament"-Tudor Arghezi (Modernismul)

Poezia prefațează volumul de debut al autorului „Cuvinte potrivite”, apărut în 1927.
Titlul vrea să sugereze mesajul , tradiţia, moştenirea spirituală, pe care o generaţie o lasă altei generaţii. El semnifică treapta pe care o urcă poetul după un lung trecut de trudă şi suferinţă al generaţiilor. „Testament” este nu numai limbajul sacru al omenirii, dar şi cel dator să realizeze comunicarea intre generaţii care nu se vor intilni niciodată altfel. El impleteşte problema prototipului uman cu mitul morţii, cu ritualul naţional.
Tema poeziei o reprezinta creatia literara in ipostaza de mestesug, creatie lasata ca mostenire unui fiu spiritual - îmbrăcând forma unei ”cărți”. Textul poetic fiind conceput ca un monologal eroului literar.
,,Testament" este o meditație și este o specie a genului liric care exprimă, cu mijloace artistice, reflecţii asupra existenţei. Accentul se pune pe sentimente şi lirismul se imbină cu reflecţia filozofică. Autorul este – in acelaşi timp – poet şi filozof. Poezia apare ca o  imbinare a unei profunde gîndiri cu o vibrantă expresie emoţională şi se incepe cu un pretext al meditaţiei, iar in partea a doua se prezintă gîndurile şi sentimentele poetului faţă de cele infăţişate. Este utilizată pe larg antiteza, iar tema este dezvoltată de Tudor Arghezi printr-o continuă căutare a unei definiţii poetice a conceptelor de poet şi poezie. Sunt prezente citeva prototipuri: Părintele (poetul), Fiul (cititorul), Străbunul, Dumnezeu, Stăpînul, Domniţa , realizaţi printr-o tipizare simbolică.
Opera este o artă poetică modernă, pentru că prezintă o triplă problematică, specifică liricii moderne: transfigurarea socialului în artistic, estetica urâtului şi raportul dintre inspirație și actul de creație.

,,Eu nu strivesc corola de minuni a lumii"-Lucian Blaga (Modernismul)

Poezia Eu nu strivesc corola de minuni a lumii aşezată în deschiderea volumului de debut al lui Lucian Blaga, Poemele luminii (1919), se defineşte ca „ars poetica” modernă şi anticipează concepţia metafizică pe care o va detalia în lucrări filozofice 15 ani mai târziu.
Eu nu strivesc corola de minuni a lumii este o meditaţie filozofică, având profunde „accente lirice, o confesiune elegiacă pe tema cunoaşterii, care poate fi paradisiacă, misterul fiind parţial redus cu ajutorul logicii, al intelectului, al raţiunii şi luciferică, ce potenţează misterul, îl revelează prin trăirile interioare, prin imaginaţie şi stare poetică.
Tema exprimă atitudinea poetului-filozof de a proteja misterele lumii, izvorâtă la el din iubire, prin iubire şi prin metafore revelatorii, prin imagini ce reliefează nu atât diferenţa filozofică între raţional şi iraţional, cât relaţiile de opoziţie dintre gândirea logică şi gândirea poetică.
Modernismul poeziei Eu nu strivesc corola de minuni a lumii este susţinut şi de structura compoziţională a textului liric în trei secvenţe poetice corespunzând motivelor lirice, care sugerează cele două tipuri de cunoaştere: luciferică şi paradisiacă, aflate în relaţii de opoziţie şi de recurenţă.

,,Psalm"-Tudor Arghezi (Modernismul)

Tudor Arghezi a scris 18 "Psalmi", dintre care 9 apar in volumul de debut ("Cuvinte potrivite" - 1927). Poezii religioase, dar si filozofice, avand ca tema cautarea Divinitatii, "Psalmii" arghezieni releva trairile sufletesti ale omului modern: nelinistea, singuratatea. instrainarea, chinul, setea de absolut, incertitudinea, sentimentul limitelor.
Poezia intitulata "Psalm" este inclusa in primul volum arghezian si are ca tema drama poetului-om pe care Dumnezeu l-a parasit, lasandu-l singur.
Cu toate ca specia este atat de veche, trairile sufletesti mentionate cat si dramatismul cautarii lui Dumnezeu, sunt elemente moderniste.
Din punct de vedere compozitional, poezia este alcatuita din sapte catrene si doua versuri finale, avand rima incrucisata si masura versului variabila (osciland intre 8 si 11 silabe).
Considerat drept psalmul singuratatii, poemul se deschide cu strigatul deznadajduit al omului macinat de constiinta ca Dumnezeu I-a dat uitarii.