# data[].attributes.body
En beboer som ofte kommer ud og spiser i fællesrummet når de andre beboer er taget til aktiviteter eller er ude og gå, smed med sin kaffe og mad. Efter hun blev taget tilbage til sin bolig kommer hun løbende ned af gangen uden tøj på og kaster med en stol i fællesrummet. Hun bliver derefter taget tilbage til sin bolig igen mens hun laver høje lyde undervejs og på værelset. Dette finder sted mere end en gang.
Denne oplevelse overraskede mig da jeg følte mig ude af stand til at kunne kommunikerer med hende.

Jeg samlede stolen op hver gang og en vikar tog hende med tilbage på sit værelse mens en anden informerede mig om beboerens adfærd. Hun har haft en psykose som har gjort det svært at kommunikere med hende.

Den noneverbale kommunikation virkede mest i form af tone, men da da de få fra personalet som havde dannet en god relation til hende over længere tid ikke var til stede endte det med at hun fik noget beroligene.

Kender til de forskellige kommunikationsformer men mangler mere viden inden for det psykiske tilstand.

Spørge omhyggeligt ind til alle beboer så jeg ved på forhånd hvad de har med sig på rygraden.

Jeg har lært hvor vigtig noneverbal kommunikation er for nogle borger samt at have en god relation til dem.

# data[].attributes.body
Der lægges fokus på hvorvidt borgernes behov opfyldes. Som professionel andvendes faglig viden til at bygge en relation af tillid til borgeren. De skal føle sig sikker når man er i nærheden og yder personlig samt praktisk hjælp. Ved manglende tidlid bliver det svært at kommunikere med borgeren og eventuelt få dem til at tage medicin. Arbejdet som SSA kan dog variere fra sted til sted.

# data[].attributes.attachment_link.title
Fælles evalueringsskema til grundforløbselever i VFU

# data[].attributes.body
Når det kommer til arbejde rehabiliterende er der fokus i borgerens udvikling på mere end en måde. Den overordnede fokus inden for område er at borgeren gradvist skal kunne færdes mere selvstændig og forbedre deres funktionsevne. Der er dog ikke altid lige muligt at forbedre en borgers funktionsevne, da mange faktorer er i spil under processen. I min tid på VFU stødte jeg på nogle borgere, hvor alderen samt deres handicap gjorde at det ikke var realistisk. Her fokuseres der i stedet på at vedvare deres nuværende funktionsevne så godt som muligt.

# data[].attributes.body
Livshistorien for den følgende borger er noget som jeg fik fra en SSA ude fra Munkehatten 2. Dette kommer af at beboerne derude har en lav funktionsalder. Borger bliver kaldt Karl for at anonymisere.

# data[].attributes.body
Karl er 55 år, udviklingshæmmet og  har en psykiatrisk overbygning. Karl har en funktionsalder på 3-5 år. Hans mor er psykisk udfordret. I nogle papir beskrives hun som psykisk-syg med angst og andre som udviklingshæmmet. Psykiateren antager at Karl har oplevet omsorgssvigt i den tidlige barndom. Opvokset sammen med sine forældre og udviklingshæmmet bror havde han et tæt kontakt med faderens forældre. Karl gik i almindelig børnehave og senere på 2 specielskoler. Efter skole startede han på et daghjem som han selv valgte i 80'erne. Han bor sammen med sin mor til 2006, hvor han flytter til et bosted. Der giver han udtryk for han lide at være og kommer ved egen hjælp til og fra bostedet. Han tager selv hjem til sin mor i weekenden. I 2009 sker der en forværring i hans psykiske trivsel. Herunder følgende tegn.
- Tis og har afføring i bukserne.
- Onanere offentligt.
- Klæder sig af offentligt.
- Destruktiv over for sig selv og udad reagerende.
- Forringelse af finmotorikken.
- Vil ikke forlade mor.
- Han ikke holde styr på sine ting.
- Mistet sikkerhed i trafikken.

I 2010 tilknyttes han en psykiater da der er mistanke om depression. I 2011 udvikler Allan manier hvor han kradser i sig selv og klæder sig af. I 2012 flytter han til Munkehatten hvor han falder godt til. Der opleves dog en tilbagegang i Karls kognitive evner og sociale færdigheder.

I form af personlig og praktisk hjælp har han brug for begge for at få dagen til at hænge sammen.