# data[].attributes.body
-La mà invisible és una metàfora que explica i defensa el funcionament de lliure mercat.  En alguns casos el mercat condueix a certes situacions indesitjables com les desigualtats socials, la posició predominant de certes empreses, la contaminació o els abusos que pateix la classe treballadora. Aquests efectes negatius del mercat s'anomenen errors de mercat.
---------------
-Un error de mercat és una conseqüencia negativa del funcionament del mercat i es produeix quan aquest no és eficient en l'assignació dels recursos disponibles.
Els errors més importants són: 1. L'escassetat de béns no rendibles.
2. Les externalitats (negatives) de la producció.
3. La distribució desigual de la renda.
4. La competència imperfecta.
5. La inestabilitat dels cicles econòmics.
Per evitar-los, l' Estat intervé complint quatre funcions: proveïdora, reguladora, redistributiva i estabilitzadora.

# data[].attributes.body
-Hi ha situacions on el mercat no sempre es capaç de donar resposta a certes demandes, com les de tipus social.
Com podría ser un exemple la demanda de carreteres comarcals.
---------------
-Els béns no rendibles són necessaris per al país però no són rendibles per a inversors particulars. Llavors sempre serán escassos en relació amb la demanda que tenen, ja que és impossible impedir que les persones que no els han pagat els utilitzaran i per tant, com no és possible recuperar la inversió, no són assumits pel sector privat.
---------------
-En les situacions on el sector privat produeix béns inferiors a la quantitat demandada per la societat, és l'Éstat qui subministra aquests béns i serveis per l' interés públic i per al bon funcionament d'un país.
El subministrament de béns i serveis públics es concreta mitjançant la producció pròpia (justícia, educació...), adquisicions a empreses privades (carreteres) i subvencions parcials o totals (sanitat, habitatges socials...)

# data[].attributes.body
-Els consumidors paràsits són les persones que no estan disposades a pagar per la utilització de béns o serveis col·lectius que les beneficien. Ja que no poden ser exclosos del servei s'aprofiten del pagament que fan altres, els quals, resulten parasitats. Això provoca una distorsió del mercat perquè aconseguiran que els altres, a través de l'Estat, actuaran en benefici seu, al consumir la provisió de béns col·lectius en la producció dels quals no han contribuït.

-Un bé és excloïble si qui l'ofereix pot evitar als consumidors paràsits. Com per exemple els béns privats, l'aliment, la roba...
-Un bé és no excloïble si qui l'ofereix no pot evitar als consumidors paràsits. Com per exemple els recursos comuns, els béns públics no purs...

# data[].attributes.headline
1.2 Les externalitats de la producció (Cost extern) 

# data[].attributes.subject
1.2 Les externalitats de la producció (Cost extern) 

# data[].attributes.body
-Les externalitats són conseqüencies derivades de l'activitat econòmica que afecten a persones diferents de les que realitzen l'activitat en qüestió, però que no tenen reflex en els preus dels béns i serveis produïts.

-Els costos interns que l'empresa ha de suportar al desenvolupar l'activitat econòmica, però moltes vegades, l'activitat productiva té unes conseqüencies negatives, el cost  de les quals no és assumit per l'empresa mateixa (el cost de regenerar un bosc talat).
-El cost extern és el cost d'una activitat econòmica que recau sobre persones diferents de les que realitzen aquesta activitat.
Com per exemple, el fum de la xemeneia d'una fàbrica empitjora la qualitat de vida de les persones que hi viuen a prop. Afecta de manera indirecta als ciutadans.

# data[].attributes.body
-Les empreses davant la contaminació es divideixen en dos possibles opcions. Produir ecològicament o pagar llicències o impostos de contaminació.
-Al produir ecològicament, si incorporesim  el cost al preu dels productes es vendrien menys unitats que abans perquè són més cares (menys beneficis).
I si no incorporesim el cost al preu dels productes es vendrien el mateix número d'unitats que abans però el marge de benefici és menor (menys beneficis).
-Per l'altra banda, si volguèssim pagar llicències o impostos de contaminació es podrien adquirir llicències per a contaminar fins un límit determinat.

Per combatre la contaminació, les actuacions de l'Administració Pública se centren en la prohibició o la reducció, per a procurar un desenvolupament sostenible. Les mesures principals són:
-Prohibir les activitats contaminants. Suposa tolerància zero amb les emissions contaminants.
- Llindars màxims. Consisteix a determinar uns límits que marquen la màxima contaminació que una empresa està autoritzada a causar, si es sobrepasa es sancionará.
-Impostos unitaris. La quantitat que es paga està relacionada amb el que es contamina.
-Llicències de contaminació. Per a poder contaminar s'ha d'obtenir una llicència en la qual s'especifica el límit d'emissió de les diverses substàncies contaminants, el període de vigència...

A Espanya, la política ambiental pretén aconseguir un desenvolupament sostenible i comprèn les accions de les empreses per les comunitats autònomes per a preservar el medi ambient.
Per al desenvolupament sostenible és aquell que satisfà les necessitats actuals de les persones sense comprometre la capacitat de les futures generacions per a satisfer les pròpies.

# data[].attributes.headline
1.2 Les externalitats de producció (Benefici extern) 

# data[].attributes.subject
1.2 Les externalitats de producció (Benefici extern) 

# data[].attributes.body
-El benefici extern és el benefici d'una activitat econòmica rebuda per persones diferents de les que realitzen l'activitat en qüestió.
El cas més il·lustratiu de l'externalitat positiva és la generalització i l'abaratiment de la tecnologia i de les innovacions. Al principi alguns avenços tecnològics i invents de la ciència són descoberts i comercialitzats per una sola empresa, finalment són produïts a menys cost per altres empreses, de manera que beneficien a tota la societat.
Com per exemple l'aspirina descoberta per la farmacèutica Bayer.

# data[].attributes.headline
1.3 La distribució desigual de la renda 

# data[].attributes.subject
1.3 La distribució desigual de la renda 

# data[].attributes.body
-La virtut principal del sistema d'economia de mercat és que les famílies i les empreses escullen segons les preferències i disponibilitats que tenen. Sense intervenció externa, el mercat reproduiria la desigualtat.
La desigualtat entre rics i pobres s'ha revelat com a fons de problemes socials greus. Llavors l'Estat mira de reduir les desigualtats en la distribució personal o geogràfica de la renda, i la transfereix de qui té més a qui té menys, d'acord amb el principi d'equitat.
Alhora estableix lleis i mesures per a distribuir-la.

-La funció de redistribució de la renda és com es coneix el procés mitjançant el qual l'Estat torna a distribuir, d'acord amb el principi d'equitat, fons que prèviament van ser assignats pel mercat a ciutadans amb alta capacitat econòmica.

# data[].attributes.body
Un entorn competitiu incentiva les empreses a millorar la qualitat dels seus productes i serveis i a ajustar els preus. La falta de competència o la situació de competència imperfecta condueix a les pràctiques abusives per part de les empreses en la fixació de preus o en les quantitats de producte quan s'ofereixen al mercat, de manera que la satisfacció de les necessitats dels consumidors passa a un segon pla.

-En la competència imperfecta la funció de l'estat és reguladora. Quan intervé el sector públic vol defensar la lliure competència.
A vegades, els interessos particulars d'alguns agents econòmics poden no coincidir amb els principis inspiradors de la lliure competència, de tal manera que els incentius per a portar a terme pràctiques restrictives poden ser superiors als que obtindrien amb el lliure funcionament de la llei de l'oferta i la demanda.
Es pot justificar la defensa de la competència com una prioritat pública, a través de la CNC, amb les funcions:
-Instrucció.
-Arbitratge.
-Foment.
-Elaboració.

# data[].attributes.body
Quan en una relació d'intercanvi una de les parts té menys informació que l'altra, la primera acostuma a sortir perjudicada perquè fa eleccions que possiblement n faria en cas de disposar de la informació completa.
Un exemple podria ser el mercat de tallers mecànics de vehicles. Encara que asimetries dinformació similars passen en molts altres mercats, com l'atenció mèdica, el mercat de la borsa, les reparacions domèstiques...entre altres.

# data[].attributes.body
-Els cicles econòmics són fluctuacions de l'activitat econòmica en fases alternes d'expansió i recessió.

FASES DEL CICLES ECONÒMICS

1. Expansió: Fase de major creixement econòmic.
2. Auge: Fase en que el creixement econòmic comença  a mostrar senyals d'esgotament.
3. Recessió: L'activitat econòmica es redueix. Comporta una disminució de consum, de la inversió i de la producció de béns i serveis. I per tant, una major desocupació.
4. Depressió: L'atur és molt alt i no hi ha previsió de millora.

-Els cicles econòmics són inestables. Ja que l'economia està subjecta a cicles. Això no seria un problema si cada fase és millor que l'anterior, però el més habitual és que després d'una fase bona en ve una de dolenta.

-La inestabilitat cíclica, és l'error del mercat més important que hi ha, perquè afecta directament al número i les característiques dels llocs de treball d'un país. Les fases de recessió incideixen sobre el salari, font d'ingressos principal per les famílies.  Alhora, el sector públic pot no intervenir i confiar que el mercat sortirà per si mateix de la crisi i l'activitat econòmica tornarà a expandir-se.
O intervenir, consumint o produint béns i serveis. Llavors l'Estat fa crèixer artificialment els nivells d'activitat econòmica i intenta estabilitzarla mitjançant la funció estabilitzadora de l'economia, on l'Estat suavitza les transicions entre els diversos cicles econòmics.

# data[].attributes.body
-La política macroeconòmica és el conjunt de mesures a través de les quals l'Estat dirigeix l'economia, amb les quals intervé per corregir els errors de mercat i mirar d'afavorir el creixement econòmic.
Per exemple, en la inestabilitat dels cicles econòmics, l'Estat intenta suavitzar les transcicions entre els cicles econòmics, és a dir, la seva funció és estabilitzadora.

Segons la temporalitat mencionada és possible distingir dos tipus de política macroeconòmica, la conjuntural i l'estructural.

# data[].attributes.headline
2.1 La política macroeconòmica conjuntural

# data[].attributes.subject
2.1 La política macroeconòmica conjuntural

# data[].attributes.body
-La política macroeconòmica conjuntural és la forma d'intervenció de l'Estat en l'economia a curt termini per a aconseguir uns objectius econòmics relacionats amb la producció, l'ocupació i els preus.
Totes les polítiques conjunturals busquen afrontar una situació immediata a curt termini, de tal manera que s'espera que seran eficaces en un període de temps curt (uns mesos o, com a molt, un any).
-Política fiscal: És l'acció intencionada de l'Estat per a augmentar o disminuir l'activitat econòmica, mitjançant la recaptació d'impostos i l'aplicació de la despesa pública.
-Política monetària: Mesures que pren el banc central amb la finalitat de mantenir l'estabilitat dels preus.
-Política exterior: Intervenció de l'Estat per a regular les transaccions amb altres països, com el canvi de la moneda.
-Política de rendes: Pretén aconseguir l'estabilitat de preus controlant la inflació.

# data[].attributes.headline
2.2 La política macroeconòmica estructural

# data[].attributes.subject
2.2 La política macroeconòmica estructural

# data[].attributes.body
- Les polítiques estructurals és un altre tipus de mesura que afavoreix el creixement de l'economia a llarg termini.  Entre altres mesures, destaquen:
-La reorganització d'un sector econòmic (inversió en tecnologia, ajuts per a la reestructuració...)
-Privatització d'empreses (adquisició d'empreses privades)
-Reformes bàsiques (canvis en el sistema educatiu)
-La planificació indicativa: L'elaboració de plans que fixen objectius i prioritats per al futur i orienten les actuacions econòmiques durant diversos anys.