# data[].attributes.body
L'any 1800 va marcar una fita en l'evolució de Beethoven. El 2 d'abril va debutar a Viena com a compositor simfònic durant un concert organitzat i finançat per ell mateix. Beethoven havia començat a treballar intensament en la simfonia en 1799, completant-la a l'any següent. La simfonia, tot i que rebuda amb entusiasme en la seva estrena, ja portava presagis del radicalisme esdevenidor del compositor

# data[].attributes.body
Simfonía Nº 1, en Do major, Opus 21.
Compositor: Ludwig van Beethoven (1770-1827).
Data de composició: 1800.
1ª interpretació: "k.k. Hoftheater Nächst der Burg" (Burgtheater) de Viena 2 d'abril de 1800, sota la direcció de L. van Beethoven.
Dedicatòria: baró Gottfried van Swieten (1733-1803).
1a edició: Hoffmeister & Kühnel (Leipzig), 1801.

# data[].attributes.body
I. Adagio molto - Allegro con brio: (00:50)
II. Andante cantabile con moto: (10:32)
III. Menuetto. Allegro molto e vivace: (17:06)
IV. Finale. Adagio - Allegro molto e vivace: (20:33)

# data[].attributes.body
El nou segle s'inicia amb una carrera, que acabarà portant la tonalitat a la seva dissolució. Per això, el començament de l'obra evitant la nota tònica és tot un símbol. Mai una simfonia havia començat d'aquesta manera, amb un acord de septima tractament de vent també és totalment personal. Un altre dels aspectes a considerar és la influència de la música de la Revolució Francesa, de la qual Beethoven era simpatitzant, amb els seus típics aires marcials. Això es pot observar en l'allegro inicial.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 1, en Do mayor, Op. 21. Ludwig van Beethoven

# data[].attributes.body
Ha passat poc més d'un any des de la seva primera simfonia, el que sembla revelar que, a l'igual que passarà amb altres compositors (Schumann o Brahms ), una vegada que es "trenca el gel" de la composició simfònica, les obres es produeixen amb més rapidesa i, per sort per a nosaltres, amb més qualitat. Beethoven no pot observar-se una relació entre el seu estat personal i la seva obra, almenys ara en esta etapa clàssica. Hi ha una total separació entre l'home que pateix i la ment que crea. Com deia Goethe 'el clàssic és sa, el romàntic es queixa'. A l'arribar el romanticisme canviaria el concepte i dels sofriments naixerien grans obres.

# data[].attributes.body
Simfonia núm 2, en Re major, Op. 36.
Compositor: Ludwig van Beethoven (1770-1827).
Data de composició: 1800-1802.
1a interpretació: Theater an der Wien, Viena, el 5 d'abril de 1803, sota la direcció de Ludwig van Beethoven.
Dedicatòria: príncep Karl von Lichnowsky (1761-1814).
1a edició: Bureau des Arts et d'Industrie (Viena), 1804.

# data[].attributes.body
I. Allegro molto - Allegro con brio: (00:25)
II. Larghetto (La mayor): (11:00)
III. Scherzo. Allegro - Trio: (22:07)
IV. Allegro molto: (25:47)

# data[].attributes.body
La instrumentació segueix el model de les orquestres de Haydn i Mozart. En concret, la plantilla instrumental còpia la utilitzada en la primera simfonia, destacant-se com a ella l'ús de dos clarinets.

El primer que crida l'atenció és que aquesta simfonia és més llarga que l'anterior. La introducció ocupa 33 compassos (en lloc de 12) i l'Allegro amb brio 328 compassos (en lloc de 286). El segon moviment és un dels larghettos més llargs de tota l'obra musical de Beethoven.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 2, en Re mayor, Op. 36. Ludwig van Beethoven

# data[].attributes.attachment_link.description
Enlace a Lista de Reproducción "Las Nueve Sinfonías de Beethoven": https://www.youtube.com/playlist?list=PLBTVDJ8AaT7rdv6PQp3aSmaq01j1jEzPF Comparada con la cortocircuitante 1ª Sinfonía, la heroica 3ª y la "tempestad de los cielos" 5ª Sinfonía - todas ellas escritas entre 1799 y 1808 - la 2ª Sinfonía de Beethoven es una obra relajada en su mayor parte, similar a las sinfonías 4ª y 6ª.

# data[].attributes.headline
Composta entre 1803 - 1804 i estrenada en 1805

# data[].attributes.subject
Composta entre 1803 - 1804 i estrenada en 1805

# data[].attributes.body
Beethoven va acabar aquesta obra en 1804; va ser introduïda de forma privada a Viena, al palau del príncep Lobkowitz, a qui està dedicada. Beethoven també va dirigir l'estrena públic el 7 d'abril de 1805, al Theater an der Wien. Malgrat tot el que s'ha escrit en sentit contrari, la Simfonia Eroica mai va ser un "retrat" ​​de Napoleó, malgrat que Beethoven tenia intenció de dedicar-li-la. Però va entrar en còlera quan el seu alumne Ferdinand Ries va informar, al maig de 1804, que Napoleó s'havia coronat a si mateix emperador. Segons Ries, Beethoven va cridar que el general només era un ésser humà ordinari; i va anar a la taula, va prendre la pàgina de l'títol, la va esquinçar en dos i la va llançar a terra.

Un relat diferent postula que Beethoven va esborrar la dedicatòria a Napoleó d'una còpia realitzada a l'agost de 1804 i la va titular "Simfonia Gran". De fet, "Simfonia Eroica" no va aparèixer com a títol de l'obra fins a la seva publicació en 1806.

# data[].attributes.body
Simfonia Nº 3, en Mibmajor (Eròica), Opus 55.
Data de composició: 1803-1804.
1a interpretació (privada): Castell de Eisenberg (Bohèmia), 9 de juny de 1804.
1ª interpretació pública: Theater an der Wien, el 7 d'abril de 1805, sota la direcció de Ludwig van Beethoven.
Dedicatòria: príncep Franz Joseph Maximilian von Lobkowitz (1772-1816).
1a edició: Bureau des Arts et d'Industrie (Viena), 1806.

# data[].attributes.body
I. Allegro con brio: (00:23)
II. Marcia funebre. Adagio assai: (16:25)
III. Scherzo. Allegro vivace - Trio: (33:05)
IV. Finale. Allegro molto: (38:55)

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 3, en Mi bemol mayor, Op. 55 “Eroica”. Ludwig van Beethoven

# data[].attributes.body
La Quarta Simfonia probablement va ser interpretada per primera vegada durant un dels concerts privats del príncep Lobkowitz. El programa incloïa les tres primeres simfonies de Beethoven, així com una quarta, encara desconeguda, com el "Allgemeine Musikalische Zeitung" va anunciar el 18 de març de 1807. Un any més tard, Beethoven va dedicar la simfonia al comte Franz Joachim von Oppersdorff (1778 -1818), a qui havia conegut en un viatge amb el príncep Lichnowsky al castell de el príncep a Grätz, proper a Troppau (en l'actual República Txeca). Oppersdorff vivia a Oberglogau (Alta Silèsia, Polònia), no lluny de Lichnowsky, i tenia la seva pròpia orquestra professional.

# data[].attributes.body
Simfonia núm 4, Op. 60.
Compositor: Ludwig van Beethoven (1770-1827).
Tonalitat: Si ♭ major.
Data de composició: 1806.
1a interpretació: palau del príncep Lobkowitz (Viena), març de 1807, sota la direcció de Ludwig van Beethoven.
Dedicatòria: comte Franz Joachim von Oppersdorff (1778-1818).
1a edició: Bureau des Arts et d'Industrie (Viena), 1808.

# data[].attributes.body
I. Adagio - Allegro vivace: (00:51)
II. Adagio (Mi ♭ mayor): (11:42)
III. Allegro vivace - Trio. Un poco meno allegro: (22:49)
IV. Allegro ma non troppo: (29:14)

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 4, en Si bemol mayor, Op. 60. Ludwig van Beethoven

# data[].attributes.attachment_link.description
Enlace a Lista de Reproducción "Las Nueve Sinfonías de Beethoven": https://www.youtube.com/playlist?list=PLBTVDJ8AaT7rdv6PQp3aSmaq01j1jEzPF La Cuarta Sinfonía, Op. 60, ha sido siempre eclipsada por las grandes sinfonías heroicas, como la Tercera, así llamada "Eroica", la Quinta, llamada "Sinfonía del Destino" y la Sexta, también llamada "Sinfonía Pastoral".

# data[].attributes.headline
Composta entre 1804 - 1808 i estrenada en 1808

# data[].attributes.subject
Composta entre 1804 - 1808 i estrenada en 1808

# data[].attributes.body
Beethoven va treballar en la 5a Simfonia durant més de quatre anys, completant en 1808 i la va donar a conèixer el 22 de desembre d'aquell any, en el que va haver d'haver estat un dels concerts més extraordinaris de la història. El maratonià programa del concert, que va dirigir el mateix compositor, incloïa les simfonies 5a i 6a, la Fantasia Coral Op. 80, el Concert per a Piano Nº 4 i diverses parts de la Missa en Do major Op. 86. Viena patia un temporal excepcionalment fred, la sala estava freda i els músics intèrprets, lamentablement, no havien tingut la preparació adequada. Com va assenyalar Anton Schindler (1795-1864), el factòtum de Beethoven, "L' acollida atorgada a aquestes obres no va ser la desitjada, i probablement, no millor de la que el mateix autor havia esperat. El públic no estava dotat del necessari grau de comprensió per a una música tan extraordinària i la interpretació va deixar molt a desitjar ".

# data[].attributes.body
Títol: Simfonia núm 5, Op. 67.
Títol alternatiu: "Simfonia de la Destinació".
Compositor: Ludwig van Beethoven (1770-1827).
Data de composició: 1803-1808.
Tonalitat: Do menor.
1a interpretació: Theater an der Wien (Viena), el 22 de desembre de 1808, sota la direcció de Ludwig van Beethoven.
Dedicatòria: príncep Franz Joseph Maximilian von Lobkowitz (1772-1816) i comte Andreas Kyrillowitsch von Rasumovsky (1752-1836).
1a edició Breitkopf & Härtel (Leipzig), 1809.

# data[].attributes.body
I. Allegro con brio: (00:26)
II. Andante con moto: (08:52)
III. Scherzo: Allegro: (19:37)
IV. Allegro: (25:02)

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 5, en do menor, Opus 67. Ludwig van Beethoven

# data[].attributes.headline
Composta entre 1807 i 1808 i estrenada en 1808

# data[].attributes.subject
Composta entre 1807 i 1808 i estrenada en 1808

# data[].attributes.body
La Simfonia n.º 6 en fa major, Op. 68, "Pastoral" és una de les poques obres de música programàtica de Beethoven, i el compositor la va subtitular "Records de la vida campestre".

Beethoven va ser un amant de la natura, tant que passava gran part del seu temps caminant pel camp. Freqüentment abandonava Viena per treballar en localitats rurals. No va ser el primer compositor a descriure simfònicament la Natura: per exemple, en l'oratori Les Estacions, estrenat el 1802, Franz Joseph Haydn similarment va pintar l'amor per la natura, camperols ballant, una tempesta, ocells cantant, i altres similars.

# data[].attributes.body
Simfonia núm 6, Op. 68 "Pastoral".
Compositor: Ludwig van Beethoven (1770-1827).
Tonalitat: Fa major.
Data de composició: 1808.
1a interpretació: Theater an der Wien, Viena, el 22 de desembre de 1808, sota la direcció de Ludwig van Beethoven.
Dedicatòria: príncep Franz Joseph Maximilian von Lobkowitz (1772-1816) i comte Andreas von Rasumovsky (1752-1836).
1a edició Breitkopf & Härtel (Leipzig), abril de 1809.

# data[].attributes.body
I. “Erwachen heiterer Empfindungen bei der Ankunft auf dem Lande” (“Despertar de alegres sentimientos con la llegada al campo”): Allegro ma non troppo. (00:47).

II. “Szene am Bach” (“Escena junto al arroyo”): Andante molto mosso. (11:37).

III. “Lustiges Zusammensein der Landleute” (“Alegre reunión de campesinos”): Allegro. (23:27).

IV. “Gewitter. Sturm” (“Relámpagos. Tormenta”) (Fa menor): Allegro. (29:14).

V. “Hirtengesang. Frohe und dankbare Gefühle nach dem Sturm” (“Himno de los pastores. Alegría y sentimientos de agradecimiento después de la tormenta”): allegretto. (33:15).

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 6, en Fa mayor, Op. 68 “Pastoral”. Ludwig van Beethoven

# data[].attributes.headline
Composta entre 1811 i 1812 i estrenada en 1813

# data[].attributes.subject
Composta entre 1811 i 1812 i estrenada en 1813

# data[].attributes.body
1812 va ser un any ple d'esdeveniments per al famós i seriosament ensordit Beethoven. El mes de juliol va ser especialment notable. En Teplitz va conèixer finalment a Goethe (1749-1832), però va sofrir una decepció al descobrir un home cortesà envellit, que ja no era ni un agitador ni un demòcrata afí; pitjor encara, un diletant musical. Una setmana abans de la trobada dels dos gegants alemanys, Beethoven havia escrit la carta a la seua misteriosa "estimada immortal" que va ser descoberta pòstumament en un calaix secret.

# data[].attributes.body
Simfonia núm 7, Op. 92.
Compositor: Ludwig van Beethoven (1770-1827).
Data de composició: 1812.
Tonalitat: La major.
1a interpretació: Universitätssaale (Sala de la Universitat), Viena, el 8 de desembre de 1813, sota la direcció de Ludwig van Beethoven.
Dedicatòria: François Gérard (1770-1837), comte Moritz von Fries.
1a edició: Steiner (Viena), 1816.

# data[].attributes.body
I. Poco sostenuto - Vivace: (00:18)
II. Allegretto (La menor): (12:28)
III. Presto (Fa mayor): (21:15)
IV. Allegro con brio: (29:50)

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 7, en La mayor, Op. 92. Ludwig van Beethoven

# data[].attributes.headline
Composta entre 1811 i 1812 i estrenada en 1814

# data[].attributes.subject
Composta entre 1811 i 1812 i estrenada en 1814

# data[].attributes.body
Comparada amb la 7a, la 8a és benigna i breu. Hi ha quatre moviments, en tots els quals, les velles formes clàssiques estan clarament delineades, però, d'alguna manera, llançades fora de l'equilibri per un constant allau de distorsions curiosament humorístiques. Van ser obra, no tant d'una alegria essencialment lírica, sinó que es podrien endevinar com indicis de la crisi creativa, que estava per venir, del seu creador

# data[].attributes.body
Simfonia núm 8, Op. 93.
Compositor: Ludwig van Beethoven (1770-1827).
Data de composició: 1812.
Tonalitat: Fa major.
1a interpretació: Großer Redoutensaal de Burgtheater (Viena), el 27 de febrer de 1814, sota la direcció de Ludwig van Beethoven.
Dedicatòria: cap.
1a edició: Steiner (Viena), 1817..

# data[].attributes.body
I. Allegro vivace e con brio: (00:42)
II. Allegretto scherzando (Si bemol mayor): (10:50)
III. Tempo di menuetto: (15:01)
IV. Allegro vivace: (20:14)

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 8, en Fa mayor, Op. 93. Ludwig van Beethoven

# data[].attributes.headline
Composta entre 1817 i 1818 i estrenada en 1824

# data[].attributes.subject
Composta entre 1817 i 1818 i estrenada en 1824

# data[].attributes.body
La Societat Filharmònica de Londres va encarregar originalment aquesta obra en 1817. Tant el text com la música remeten a fonts que daten dels començaments de la carrera de Beethoven. El text de Schiller (1759-1805) va ser escrit en 1785 i publicat per primera vegada a l'any següent a la mateixa revista literària de poeta, Thalia. Beethoven havia planejat posar música a aquest poema ja en 1793. Quaderns d'esbossos de Beethoven mostren trossos de material musical, escrits en 1811 i 1817, que finalment apareixerien en la simfonia. A més, la simfonia també va prendre d'obres com la Fantasia Coral Op. 80 i anterior a aquesta el Lied Gegenliebe WoO 118. El tema per al scherzo es remunta a una fuga escrita en 1815.

# data[].attributes.body
Data de composició: 1824.
Dedicatòria: rei Frederic Guillem III de Prússia (1770-1840).
1a interpretació: Kärntnertortheater (Teatre de la Cort Imperial de Viena), el 7 de maig de 1824, sota la codirecció de Umlauf i Beethoven.
1a edició: B. Schott 's Söhne (Magúncia), agost de 1826.

# data[].attributes.body
I. Allegro ma non troppo, un poco maestoso (01:40)
II. Scherzo: Molto vivace - Presto (19:36)
III.Adagio molto e cantabile - Andante Moderato - Tempo Primo - Andante Moderato - Adagio - Lo Stesso Tempo (32:31)
IV. Recitativo: (Presto – Allegro ma non troppo – Vivace – Adagio cantabile – Allegro assai – Presto: O Freunde) – Allegro assai: Freude, schöner Götterfunken – Alla marcia – Allegro assai vivace: Froh, wie seine Sonnen – Andante maestoso: Seid umschlungen, Millionen! – Adagio ma non troppo, ma divoto: Ihr, stürzt nieder – Allegro energico, sempre ben marcato: (Freude, schöner Götterfunken – Seid umschlungen, Millionen!) – Allegro ma non tanto: Freude, Tochter aus Elysium! – Prestissimo, Maesteoso, Prestissimo: Seid umschlungen, Millionen! (49:24)

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinfonía Nº 9, en re menor, Op. 125 “Coral”. Ludwig van Beethoven (Germ./ Engl./ Span. subtitles)

# data[].attributes.attachment_link.title
DOCUMENTAL - 9ª Sinfonía de Beethoven. Una explicación