# data[].attributes.body
Я не забуду роки що жив і вчивсь із вами

Не омену вас на вулиці пустій

І незабуду в перший клас як йшли ми із квітками

Усе це в памяті моїй !

І в памяті своїй напевно

Ці спогади назавжди залишу

Я знаю в школу ходять не даремно

А щоб навчитися життю .

# data[].attributes.headline
Не плач за нами, школо

# data[].attributes.body
Не плач за нами, школо, я благаю! Ми залишились в пам’яті твоїй! Ми новий світ для себе відкриваєм, Ми прагнем йти до здійснення всіх мрій. Ніколи! Не забудемо ніколи Наш тихий, рідний Золочівський край І клас наш, й коридор, і стіни школи. Ми виросли. О школо, прощавай!

# data[].attributes.headline
Ми, наче птахи в небо,

# data[].attributes.body
Ми, наче птахи в небо, відлітаєм. Блакить безмежна манить нас у вись! Та ми вернемось й знову посідаєм За парти, що покинули колись. Дітей своїх ми приведем за руку У рідні стіни і під рідний дах. І з ними ще раз пройдем всю науку, Немовби знову в молодих літах.

# data[].attributes.headline
Пройшли роки, як птах

# data[].attributes.body
Пройшли роки, як птахи пролетіли… І нам вже школу покидати час. Ми виросли, покращали, змужніли, Ми – найдружніший і найкращий клас. І страх, і сум, і радість, і тривога Сплелися у букети почуттів. Нас кличе вже в дорослий світ дорога До нових і цікавих відкриттів.