# data[].attributes.headline
Хронологія робототехніки

# data[].attributes.subject
Хронологія робототехніки

# data[].attributes.attachment_link.title
ИСТОРИЯ РОБОТОТЕХНИКИ :: 1950-е ГОДЫ

# data[].attributes.attachment_link.description
В 1959 г. Виктор Михайлович Глушков обнародовал идею "мозгоподобных" структур ЭВМ, в которых будут объединяться миллиарды процессорных элементов и может произойти слияние памяти с обработкой данных, так что данные будут обрабатываться по всей памяти с максимальным распараллеливанием операций. В 1974 г. на конгрессе IFIP в Стокгольме академик Виктор Михайлович Глушков выступает с идеей рекурсивной ЭВМ.

# data[].attributes.headline
Виникнення й розвиток сучасної робототехніки

# data[].attributes.subject
Виникнення й розвиток сучасної робототехніки

# data[].attributes.attachment_link.title
Виникнення й розвиток сучасної робототехніки - Вікі ЦДПУ

# data[].attributes.attachment_link.description
Як уже було сказано, сучасна робототехніка виникла в другій половині XX сторіччя, коли в ході розвитку виробництва з'явилася реальна потреба в універсальних маніпуляційних машинах-автоматах (роботах - від чешського "robota"), подібних "механічним людям", описаним К. Чапеком, і одночасно виникли необхідні для їхнього створення науково-технічні передумови й, насамперед, кібернетика й обчислювальна техніка.

# data[].attributes.headline
Чим корисна цибуля

# data[].attributes.subject
Чим корисна цибуля

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На відміну від інших овочів, цибулю додається практично в кожне перше і друге блюдо - їжа при цьому набуває більш насичений смак і апетитний аромат. До того ж цілющі властивості цибулі надають сприятливий вплив на організм, уберігаючи від вірусних та інфекційних захворювань і допомагаючи впоратися з самими різними хворобами.

Зміст

1 Вступне слово

2 Чим корисний цибулю, і як його застосовувати

1 Вступне слово

Про користь цибулі знають усі, адже цю овочеву культуру стародавні лікарі прописували для лікування недуг чотири тисячоліття тому, і зараз цибульні настої, компреси, суміші і сік успішно застосовують в народній медицині. Однак далеко не всі знають про те, які вітаміни містяться в цибулі, інакше цей унікальний овоч був би присутній на кожному столі щодня в якості профілактичного засобу для загального оздоровлення організму.
До складу цибулі входять такі поживні речовини і вітаміни:

цукру (полісахарид інулін, фруктоза, глюкоза),

флаваноїди,

сапоніни,

пектини,

кварцетин,

калій,

фосфор,

залізо,

фтор,

цинк,

йод,

ефірні масла,

органічні кислоти,

вітаміни Е, С (більше, ніж в апельсинах), Ст. групи

Відео про корисні властивості цибулі

Гострий запах і смак цибулі зумовлений ефірними маслами (аллицинами) з високим вмістом сірки. Летюча частина ефірних олій, іменована фітонцидами, володіє потужним антисептичною властивістю. Досить покласти в кімнаті розрізану цибулину, щоб фітонциди знищили більшу частину найпростіших, бактерій, мікроскопічних грибів та інфекцій в приміщенні.

Залізо, що міститься в цибулі, сприяє лікуванню анемії; мінеральні солі-нормалізують водно-сольовий обмін в організмі; калій благотворно впливає на серцево-судинну систему, цинк зміцнює нігті і волосся, кверцетин перешкоджає розвитку ракових пухлин. Вітаміни в луці позитивно впливають на роботу печінки і щитовидної залози, підвищують імунітет і підтримують організм в тонусі.

2 Чим корисний цибулю, і як його застосовувати

Цибуля володіє наступними цілющими властивостями: антибактеріальними, протиглистові, сечогінними, противоожоговыми, протизапальними, кровотворні, відхаркувальну та загальнозміцнюючі.

Крім того, щоденне вживання цибулі в їжу:

нормалізує травлення;

в осінньо-зимовий і зимово-весняний період вбереже від застуди, грипу та інших вірусних захворювань;

природним чином знизить тиск і рівень холестерину в крові;

зменшить ймовірність серцевих нападів;

нормалізує статевий потяг;

знизить відсоток цукру в крові;

підсилить секреторну функцію травних залоз;

підвищить тонус мускулатури ШЛУНКОВО-кишкового тракту;

помітно зменшить шкідливий вплив на організм радіації;

очистить кров;

поліпшить обмін речовин;

заспокоїть нервову систему.

З цибулі-ріпки білого кольору можна зробити кашку, яку дуже часто використовують в косметології в якості маски для шкіри голови. Завдяки такій масці випадання волосся сповільнюється і відновлюється їх зростання. Застосовують цибульні маски також з метою очищення і оздоровлення шкіри обличчя. Кашку з цибулі-ріпки можна нанести на потріскану грубу шкіру п'ят, потім зняти через пару годин і змастити п'яти соняшниковою олією, щоб шкіра на них стала більш м'якою. Цибульна кашка загоює шкірні виразки, рани, пом'якшує опіки, знімає нагноєння.

Цибульний сік, отриманий з цибулин білого кольору, ефективно допомагає зняти біль при ревматизмі. Його приймають всередину і розтирають поперек. Спринцювання і примочки з цибульного соку застосовуються при різних жіночих гінекологічних захворюваннях (ерозія, запалення придатків та ін). Цибульний сік п'ють як протиглистовою кошти.

Нарізану цибулю можна використовувати як інгаляцію при ангіні. А при грипі рекомендується змащувати цибульно-медової сумішшю (1:1) слизову оболонку носа та порожнини рота.

Варто відзначити, що при термічній обробці користь цибулі не зменшується - всі його цілющі властивості зберігаються при смаженні, варці і т. д. Увімкніть зелені пір'я цибулі або цибулю-ріпку в свій щоденний раціон, і результат буде відразу відчуємо. Ваше здоров'я значно покращиться, а організм зміцніє, і ніякі епідемії грипу будуть вам не страшні!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
користь цибулі: чим корисний і які містить вітаміни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ремонт та вироби своїми руками

# data[].attributes.attachment_link.title
Користь цибулі: чим корисний і які містить вітаміни

# data[].attributes.attachment_link.description
На відміну від інших овочів, цибулю додається практично в кожне перше і друге блюдо - їжа при цьому набуває більш насичений смак і апетитний аромат. До того ж цілющі властивості цибулі надають сприятливий вплив на організм, уберігаючи від вірусних та інфекційних захворювань і допомагаючи впоратися з самими різними хворобами.

# data[].attributes.body
(Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Наукова назва роду походить від лат. allium - "часник".

Назва укр. цибуля походить через посередництво пол. cebula, cybula і сер.-в.-нім. zibolle, zebulle від лат. caepula, cepula, зменшувальної форми слова caepa, caepe, cepa, cepe ("цибуля"). Назву caepula, cepula виводять від гіпотетичного дав.-гр. *κήπη, *κήπια ("часник"), можливо, пов'язаного з κήπος ("сад"), що є когнатом українського копати.

Назва укр. часник походить від праслов'янського чесник - "те, що відчісується (відокремлюється)" (про зубчики часнику), похідне від дієслова чести, чесати.

Це багаторічні цибулинні рослини, іноді з добре розвиненими, товстими або тонкими кореневищами, рідко зі столонами або бульбовими коренями, зазвичай із запахом цибулеподібним, цибулинним або часниковим. Цибулини поодинокі чи скупчені; зовнішні оболонки переважно коричневі або сірі, гладкі; внутрішні оболонки плівчасті. Листки сидячі, дуже рідко звужені до черешка, лінійні, лінійно-ланцетні або циліндричні до округло-яйцеподібних. Суцвіття - кінцевий зонтик, іноді з цибулинками, рідко без квіток і лише з цибулинками. Квіти двостатеві, дуже рідко перероджуються в одностатеві (коли рослини дводомні). Сегменти оцвітини вільні або об'єднані в трубочку біля основи. Сегменти оцвітини від білого до зеленувато-білого, жовтого, фіолетового, рожевого до червонувато-пурпурового або блакитного кольору. Плід - коробочка. Насіння чорне, ромбоподібне або кулясте.

Більшість видів здатні до вегетативного та статевого розмноження. Запилення в основному гарантують різні комахи, такі як бджоли та оси. Деякі рослини розмножуються й нестатевим шляхом через цибулинки, що розміщені під суцвіттями або підземними цибулинами.

Allium - це єдиний рід у трибі Allieae Dumort., одної з трьох триб у підродині цибулевих (Allioideae). Труднощі класифікації видів роду виникають через те, що рід виявляє значний поліморфізм і пристосувався до найрізноманітніших середовищ існування. Allium включає ряд таксономічних угруповань, які раніше вважали окремими родами ( Caloscordum Herb., Milula Prain, Nectaroscordum Lindl.). Філогенетичні дослідження вказують на існування в межах роду Allium трьох еволюційних ліній (клад), у межах яких виділяють 15 підродів. Філогенетичне дерево підродини цибулевих:

Рід Allium поширений у Північній півкулі за винятком одного виду - Allium synnotii, який є ендеміком ПАР; також деякі види інтродуковані до Південної Америки, Австралії, деяких островів; в Ісландії зростає єдиний вид, який натуралізований і захищений законом про охорону природи - Allium oleraceum. В Україні зростає приблизно 37 видів: часник білоцвітий ( Allium albiflorum), часник заячий ( Allium angulosum), часник темно-фіолетовий ( Allium atroviolaceum), цибуля конвалієва ( Allium convallarioides), цибуля Кирила ( Allium cyrilli), часник оманливий ( Allium decipiens), Allium denudatum, Allium ericetorum, часник червонуватий ( Allium erubescens), часник жовтуватий ( Allium flavescens), часник жовтий ( Allium flavum), часник крапчастий ( Allium guttatum), часник нерівний ( Allium inaequale), часник лінійний ( Allium lineare), часник гірський ( Allium lusitanicum), часник Маршалла ( Allium marschallianum), часник пижмовий ( Allium moschatum), Allium nathaliae, часник скісний ( Allium obliquum), часник польовий ( Allium oleraceum), часник волотистий ( Allium paniculatum), часник переодягнений ( Allium pervestitum), часник подільський ( Allium podolicum), часник Реґеля ( Allium regelianum), часник гадючий ( Allium rotundum), часник скельний ( Allium rupestre), часник савранський ( Allium savranicum), часник наскельний ( Allium saxatile), цибуля-трибулька ( Allium schoenoprasum), часник іспанський ( Allium scorodoprasum), Allium siculum, часник круглоголовий ( Allium sphaerocephalon), часник жорсткий ( Allium strictum), Allium tarkhankuticum, часник ведмежий ( Allium ursinum), часник переможний ( Allium victorialis), часник виноградниковий ( Allium vineale).

У Середньовіччі для захисту від стріл, ударів алебард і мечів вояки надягали залізні шоломи, лати і прикривалися щитом. Але, не сподіваючись на міцність залізної броні, багато хто з них також носив на грудях обереги, яким приписували чарівну силу охороняти на війні від ураження зброєю. Зазвичай як амулет використовували голівку дикої цибулі або часнику. Думали, що щільна суха шкірка, як броня, що оберігає ніжні, свіжі листочки цибулі, здатна врятувати від усяких лих життя людини. Один із видів цибулі навіть відтоді називають Алліум віктораліс ( Allium victoralis) - цибуля переможна.

Стародавні римляни включали цибулю й часник у пайок своїх легіонерів, вважаючи, що харчування ними збільшує снагу та мужність солдатів. Збереглася приказка того часу: часник запалює серце героя, коли холод його зледеняє.

Цибулю й часник знаходили в саркофагах із муміями в єгипетських пірамідах, побудованих шість тисяч років тому, що свідчить про широке їх поширення ще в ті далекі часи. Цибуля була присвячена єгипетській богині Ізіді, і простому людові забороняли вживати її в їжу.

Довгий час цибулю забороняли їсти у свята, тому що вона викликає сльози, коли потрібно веселитися.

З давніх-давен часник був лікувальним засобом. Його вживали в XVI столітті як запобіжний засіб проти чуми. Часник у Середньовіччі вживали як протиотруту при всіх отруєннях, як попереджувальний засіб проти атеросклерозу та туберкульозу. Під час Першої світової війни сік часнику, розведений у воді, застосовували при лікуванні ран.

Лікувальні властивості цибулі та часнику визнавали у всіх народів і в усі часи. На Сході побутувала приказка: цибуле, у твоїх обіймах минає всяка хвороба.

Професор Б. П. Токін і його співробітники встановили, що від летких, пахучих речовин ( ефірних олій), що виділяються цибулею, часником, хріном та іншими рослинами, гинуть гнильні і хвороботворні бактерії, найпростіші тварини - амеби й інфузорії - і навіть жаби та щури.

Рослини виділяють захисні речовини, названі "фітонцидами", тобто "рослинними губителями" мікробів.

Як показали досліди професора Б. П. Токіна, кашка з натертої цибулі, часнику або хрону, покладена в закриту посудину з м'ясом або фруктами, оберігає їх від псування.

Достатньо протягом трьох хвилин пожувати цибулю або часник, щоб убити в роті всі бактерії.

Цікаво відзначити силу дії часнику на мікробів. Туберкульозна паличка у висохлій мокроті залишається життєздатною до восьми місяців; карболова кислота і сулема вбивають її через 1-2 години; сірчана кислота вбиває мікроб туберкульозу протягом 30 хвилин, а фітонциди часнику - за 5 хвилин.

Цибуля ріпчаста

Грядка цибулі

Цибуля й часник сприяють кращому перетравленню жирної та м'ясної їжі. Вони є незамінною присмачкою до багатьох страв. Підсмажена на олії цибуля надає супу та каші приємний смак і аромат.

Різні види дикої цибулі іноді ростуть у великій кількості. У горах Тянь-Шаню так багато цибулі, що китайці назвали їх " Дзунґ-лінь", тобто "Цибулеві гори". У Середній Азії в Ферганському хребті є "Цибулева гора" - " Сугано-таш". Близько Семипалатинська цілий район названо Калбінським, від слова " Калба" - "дикий часник", якого дуже багато на схилах гір. Багато видів дикої цибулі є і на Кавказі. Дика цибуля та дикий часник повсюдно трапляються серед лугових трав.

Цибулю використовують в їжу, у медицині (фармації та косметології) та як декоративну рослину.

Як городні культури або лікарські рослини вирощують такі види цибулі:

В Україні також культивується сорт цибуля Штутгартер Різен.

У Німеччині готують цибулевий пиріг.

1. ↑ Allium // Словник українських наукових і народних назв судинних рослин / Ю. Кобів. - Київ : Наукова думка, 2004. - 800 с. - (Словники України). - ISBN 966-00-0355-2.

2. ↑ Доброчаева Д. Н., Котов М. И., Прокудин Ю. Н., и др. Определитель высших растений Украины. - К. : Наук. думка, 1987. - С. 399.

3. ↑ Етимологічний словник української мови : в 7 т. / редкол.: О. С. Мельничук (гол. ред.) та ін. - К. : Наукова думка, 2012. - Т. 6 : У - Я / укл.: Г. П. Півторак та ін. - 568 с. - ISBN 978-966-00-0197-8.

4. Етимологічний словник української мови : в 7 т. / редкол.: О. С. Мельничук (гол. ред.) та ін. - К. : Наукова думка, 2012. - Т. 6 : У - Я / укл.: Г. П. Півторак та ін. - С. 282, 283. - ISBN 978-966-00-0197-8.

5. ↑ (рос.) Верзилин Николай Михайлович По следам Робинзона. Сады и парки мира. - Л.: Детская литература., 1964. - 576с.

6. Изучение органолептических и раздражающих свойств нативных экстрактов лука и чеснока, подвергшихся десульфуризации оригинальным способом | EUROLAB | Научные статьи. www.eurolab.ua.

# data[].attributes.attachment_link.title
Цибуля - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Наукова назва роду походить від лат. allium - "часник". Назва укр. цибуля походить через посередництво пол. cebula, cybula і сер.-в.-нім. zibolle, zebulle від лат. caepula, cepula, зменшувальної форми слова caepa, caepe, cepa, cepe ("цибуля"). Назву caepula, cepula виводять від гіпотетичного дав.-гр. *κήπη, *κήπια ("часник"), можливо, пов'язаного з κήπος ("сад"), що є когнатом українського копати.

# data[].attributes.headline
Дводишні риби

# data[].attributes.subject
Дводишні риби

# data[].attributes.attachment_link.title
Дводишні - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Всі дводишні демонструють безперервну хрящову хорду і широко розвинені піднебінні зуби. Базальні ("примітивні") дводишні можуть зберегти маргінальні зуби і окостенілу черепну кришку. Кістки верхньої частини черепа в примітивного дводишного покриті мінералізованою тканиною під назвою cosmine, але в пост-девонських дводишних верхня частина черепа лежить під шкірою і мінералізована тканина втрачається.

# data[].attributes.headline
Коротка характеристика дводишних риб

# data[].attributes.subject
Коротка характеристика дводишних риб

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Сайт вчителя біології Павленко Тетяни Іванівни

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дводишні риби мешкають у водоймищах Америки, Африки та Австралії. Це нечисленна, досить давня група прісноводних риб, які були поширені із девонського періоду, а вимерли у пермському. На сьогоднішній день їх залишилось декілька видів:
- "лусковик" живе у водах Амазонки;
- "протоптер" у тропічних водах Африки;
- "рогозуб" у північно-східних водах Австралії.
Дводишні риби поєднують примітивні ознаки із рисами високої спеціалізації до життя у збіднених на кисень водах. До загальних ознак належать:
1. Більша частина скелету до кінця життя залишається хрящовою.
2. Череп в основі хрящовий з деякими покривними кістками.
3. Верхньощелепних та нижньощелепних кісток немає.
4. Зуби у вигляді двох масивних пластин.
5. Ніздрі наскрізні і слугують для легеневого дихання.
6. Зберігається добре розвинена хорда.
7. Хребет утворений зачатками верхніх та нижніх дуг хребців.
8. Тазовий пояс складається лише із однієї пластинки.
9. Парні плавці із довгою сегментованою віссю.
10. Хвостовий плавець не роздвоєний.
11. Мають одну або дві легені, які забезпечують атмосферне дихання.
12. В серці наявний пульсуючий артеріальний конус.
13. У передсерді є невелика перегородка, яка частково поділяє його на праву та ліву половинки. В ліву поступає кров із легеневих вен, а в праву вся інша кров.
14. Наявна порожниста вена.
15. Кишечник має спіральний клапан.
16. Наявний один або два міхурі, які відкриваються на черевній стороні стравоходу; нічого спільного із плавальним міхуром кісткових риб вони не мають.
17. Добре розвинений головний мозок.
18. Статева система має ознаки риб, але більше схожа на земноводних.
19. Запліднення зовнішнє, розвиток може бути прямим і з метаморфозом.
20. Дводишність, а саме легеневе дихання, допомагає цим рибам переносити пересихання водойм або нестачу кисню у воді.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сьогоднішній

# data[].attributes.attachment_link.title
Коротка характеристика дводишних риб (у рамках шкільної програми)

# data[].attributes.attachment_link.description
Дводишні риби мешкають у водоймищах Америки, Африки та Австралії. Це нечисленна, досить давня група прісноводних риб, які були поширені із девонського періоду, а вимерли у пермському. На сьогоднішній день їх залишилось декілька видів: - "лусковик" живе у водах Амазонки;- "протоптер" у тропічних водах Африки;- "рогозуб" у північно-східних водах Австралії.Дводишні риби поєднують примітивні ознаки із рисами високої спеціалізації до життя у збіднених на кисень водах.

# data[].attributes.headline
Лусковик американський

# data[].attributes.subject
Лусковик американський

# data[].attributes.body
(опис)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
чешуйчатник американский

# data[].attributes.attachment_link.title
ЧЕШУЙЧАТНИК АМЕРИКАНСКИЙ

# data[].attributes.attachment_link.description
ЧЕШУЙЧАТНИК АМЕРИКАНСКИЙ

# data[].attributes.headline
Лусковик американський 

# data[].attributes.subject
Лусковик американський 

# data[].attributes.body
(відео)

# data[].attributes.headline
Протоптер африканський

# data[].attributes.subject
Протоптер африканський

# data[].attributes.body
(характеристика

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В обмелевших пресных водоемах Африки живут необычные рыбы - протоптеры. Если их водоем вдруг высохнет, они смогут прожить без воды, зарывшись в землю, в течение многих месяцев.

Так, с наступлением засушливого сезона протоптер начинает готовиться к спячке. В этот период он роет себе гнездо, где впоследствии проведет 6−9 месяцев или гораздо больше, пока снова не появится вода. Свою нору эта рыба роет ртом, выбрасывая размельченный грунт через жаберные щели. И когда "спальня" готова, протоптер забирается в неё и остается там до полного спада воды. В гнезде он занимает такое положение, чтобы можно было время от времени высовываться из него для дыхания, а затем, не разворачиваясь, уходить назад. Во время таких поршневых движений нора будет постепенно закупориваться грунтом, пока совсем не закроет входное отверстие. Когда это случится, рыба перестанет высовываться наружу, но будет тыкаться мордой в образовавшуюся "пробку". Таким образом она создаст на входе земляной "колпачок", который, когда вода полностью высохнет, покроется трещинами. Через них будет просачиваться воздух, что позволит рыбе дышать на протяжении всей спячки. А после того, как вход замурован, протоптер начнет выделять огромное количество слизи, чтобы поддерживалась необходимая для него влажность. Впрочем, не все протоптеры пережидают неблагоприятные условия в таком гнезде.

Например, обитающие в бассейне Конго темные протоптеры делают это на поверхности грунта, создав вокруг себя специальный слизевой кокон.

# data[].attributes.attachment_link.title
Протоптер: рыба, спящая в земле - National Geographic Россия

# data[].attributes.attachment_link.description
В обмелевших пресных водоемах Африки живут необычные рыбы - протоптеры. Если их водоем вдруг высохнет, они смогут прожить без воды, зарывшись в землю, в течение многих месяцев. Так, с наступлением засушливого сезона протоптер начинает готовиться к спячке. В этот период он роет себе гнездо, где впоследствии проведет 6−9 месяцев или гораздо больше, пока снова не появится вода.

# data[].attributes.headline
Протоптер африканський

# data[].attributes.subject
Протоптер африканський

# data[].attributes.body
(Незвичайна рибалка)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
видео приколы

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
самые лучшие видео приколы

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
интересное видео

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
увлекательное

# data[].attributes.attachment_link.title
Протоптер род лопастепёрых рыб надотряда двоякодышащих

# data[].attributes.attachment_link.description
❏Канал смеха и юмора - PARTY HARD vine & video ❏Подборки смешных и позитивных свежих видюх, Видео ПРИКОЛОВ, с убийственным юмором в сборниках про людей, животных и многие другие идеи. ********************************************************** ❏Публикация ПРИКОЛОВ, PRANKs или прости интересного видео из хорошего и Лучшего контента, будет публиковаться постоянно и часто.

# data[].attributes.headline
Протоптер африканський

# data[].attributes.subject
Протоптер африканський

# data[].attributes.body
(відео

# data[].attributes.attachment_link.title
Протоптер рыба, спящая в земле РЖЯ

# data[].attributes.headline
Аномалокаріс

# data[].attributes.subject
Аномалокаріс

# data[].attributes.body
(характеристика)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Вымершие животные вики

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аномалокарис

Род

Anomalocaris Whiteaves, 1892

Аномалокарис - род ископаемых членистоногих из класса динокарид. Обитали в морях, использовали для плавания гибкие боковые лопасти. Одни из самых крупных организмов, известных из кембрийских отложений: длина тела могла достигать 60 см и даже 2 метров.Описаны из отложений Северной Америки, Китая и Австралии, датируемых возрастом 520-535 млн лет.

Судя по рту с зубами и наличию хватательных щупалец, аномалокарисы вели хищный образ жизни, хотя способность их челюстей разгрызать панцири трилобитов спорна. Впрочем, следы укусов аномалокарисов всё же найдены на отпечатках трилобитов.

Подобный ротовой аппарат не встречается ни у одного из современных и вымерших представителей типа членистоногих (Arthropoda), к которому аномалокариса на радостях поспешили причислить. У всех известных артропод ротовое отверстие лишено зубов, а роль челюстей выполняют видоизмененные конечности, расположенные на расстоянии от него (чего, в свою очередь, не было у аномалокариса).

По бокам тела аномалокарис имел лопасти, напоминающие

параподии кольчатых червей, с помощью которых активно плавал. Имелся большой, веерообразный хвост. Аномалокарис имел большую голову, на которой имелись крупные глаза диаметром 3 см.

Известно, что древние аномалокарисы обладали отличным зрением, которое обеспечивала пара фасеточных глаз. Зоркость аномалокарисов обеспечена как минимум 16 тысячами гексагональных линз. Примерно столько же фасеток содержит каждый глаз современных бабочек. Наличие столь сложных глаз у аномалокариса позволяет утверждать, что фасеточное зрение начало развиваться у членистоногих много раньше, чем считалось до сих пор. Примечательно, что, вероятно, по остроте зрения древний аномалокарис превосходил многих своих современных родственников. Так, например, количество линз в глазу мухи - около 4000, а в глазу муравья - около 100.

История открытия

Останки аномалокариса длительное время не могли идентифицировать - впервые обнаружив его останки, учёные не могли понять, как выглядел их обладатель. Когда в 1892 году были найдены его длинные ротовые придатки, палеонтологи решили, что они принадлежали какому-то примитивному представителю ракообразных. А обнаруженные в 1911 году части кольцевидного рта они приняли за останки древней медузы. И только в 1980-х годах стало ясно, что ротовые придатки и пластины рта принадлежали одному и тому же животному.

Окаменелости аномалокариса впервые были найдены в XIX веке в сланцах Бёрджесс в Канаде. С тех пор в разных частях света (особенно в Китае и Австралии) учёные извлекли из горных пород несколько полных окаменелостей этого удивительного животного.

Как охотился Аномалокарис?

Аномалокарис охотился вблизи дна, высматривая добычу своими огромными глазами. Приблизившись к ней, он, вероятно, подхватывал её своими придатками и отправлял в рот.

В настоящий момент выделяют от двух до четырёх видов аномалокариса:

?Anomalocaris briggsi Nedin, 1995

Anomalocaris canadensis Whiteaves, 1892

Anomalocaris pennsylvanica Resser, 1929 (= A. canadensis?)

Anomalocaris saron Hou, Bergström & Ahlberg, 1995

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вымершие животные вики

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
аномалокарис

# data[].attributes.attachment_link.title
Аномалокарис

# data[].attributes.attachment_link.description
Аномалокарис - род ископаемых членистоногих из класса динокарид. Обитали в морях, использовали для плавания гибкие боковые лопасти. Одни из самых крупных организмов, известных из кембрийских отложений: длина тела могла достигать 60 см и даже 2 метров.Описаны из отложений Северной Америки, Китая и Австралии, датируемых возрастом 520-535 млн лет.

# data[].attributes.headline
Аномалокаріс

# data[].attributes.subject
Аномалокаріс

# data[].attributes.body
(вимерлі тварини)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аномалокарис ("ненормальная креветка") - это вымерший род anomalocaridid, животных считающихся тесно связанными с предками членистоногих. Первые окаменелости аномалокариса были обнаружены в Ogygopsis Shale. Первоначально окаменелые части были обнаружены отдельно (рот, кормовые придатки и хвост), и считались тремя отдельными существами, недоразумение исправлено Гарри Б. Виттингтоном и Дереком Бриггсом в журнальной статье в 1985 году.

Аномалокариса часто называют прото-членистоногим, это означает, что в то время как он похожи на членистоногих, однако, возможно, принадлежал к немного другой эволюционной линии, отличающейся от современных представителей класса. Ранее аномалокарис часто изображался с жестким хитиновым телом похожим на оболочку краба, но сейчас кажется, что это не может быть правильным. Самыми твердыми частями, видимо, были передние придатки и рот, поскольку окаменелости этих частей встречаются чаще всего. Основная масса животного по-видимому, был мягче этих частей, с лепестками, выступающими по бокам туловища. Каждый лепесток накрывал предыдущий и это перекрытие позволяло лепестам на каждой стороне тела работать в качестве единого "плавника", с впечатляющей плавательной эффективностью.

Большинство известных существ кембрийских морей были очень малы, но аномалокарис был явным исключением из этого правила. Окаменелости аномалокариса обычно представляют животных от шестидесяти до ста сантиметров в длину. Однако другие частичные остатки указывают на особей размером до ста восьмидесяти сантиметров или даже немного больше.

В популярной культуре и документальных фильмах аномалокарис часто изображается как высший хищник, что гонится за трилобитами разрывает их на части и хрустит их панцирями. Тем не менее, некоторые ученые ставят под сомнение классический вид аномалокариса, как крушителя и поедателя твердопанцирных членистоногих, поскольку компьютерные модели показали, что аномалокарис не мог полностью закрыть рот. Часто указывают на отсутствие жестких оболочек добычи, которые не были обнаружены в ассоциации с образцами аномалокариса. В то время как передние придатки можно было бы использовать для разрывания, выросты рядом с ними, могли использоваться для фильтрации осадка и захвата меньших жертв. После того, как жертва была найдена, щупальце могло свернуться вокруг нее и затащить пищу в рот. Такой способ кормления не требует чтобы рот закрывался полностью, достаточно, чтобы он мог достать до щупальца. Также стоит отметить, что рот также расширяется внутрь к глотке, возможно, чтобы покрыть длину вставленного щупальца, хотя эта особенность скорее показывает метод питания, а не диету.

Было показано, что древние аномалокарисы обладали отличным зрением, которое обеспечивала пара фасеточных глаз. Зоркость аномалокарисов обеспечивалась, как минимум, 16 тысячами гексагональных линз. Наличие столь сложных глаз у аномалокариса позволяет утверждать, что фасеточное зрение начало развиваться у членистоногих много раньше, чем считалось до сих пор. Примечательно, что, вероятно, по остроте зрения древний аномалокарис превосходил многих своих современных родственников. Так, для сравнения, количество линз в глазу мухи - около 4000, а в глазу муравья - около 100

Источники:

https://en.wikipedia.org/wiki/Anomalocaris
http://www.prehistoric-wildlife.com/species/a/anomalocaris.html http://ru.extinct-animals.wikia.com/wiki/%D0%90%D0%BD%D0%BE%D0%BC%D0%B0%D0%BB%D0%BE%D0%BA%D0%B0%D1%80%D0%B8%D1%81

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
членистоногие

# data[].attributes.attachment_link.description
Аномалокарис ("ненормальная креветка") - это вымерший род anomalocaridid, животных считающихся тесно связанными с предками членистоногих. Первые окаменелости аномалокариса были обнаружены в Ogygopsis Shale. Первоначально окаменелые части были обнаружены отдельно (рот, кормовые придатки и хвост), и считались тремя отдельными существами, недоразумение исправлено Гарри Б. Виттингтоном и Дереком Бриггсом в журнальной статье в 1985 году.

# data[].attributes.headline
Аномалокаріс

# data[].attributes.subject
Аномалокаріс

# data[].attributes.body
(Вікіпедія, переклад)

# data[].attributes.attachment_link.title
Anomalocaris - Wikipedia, la enciclopedia libre

# data[].attributes.attachment_link.description
Anomalocaris ("gamba extraña") es un género de animales extintos, perteneciente a la familia de los anomalocarídidos, la cual se relaciona con los artrópodos. Se estima que los Anomalocaris existieron entre comienzos y mediados del período Cámbrico, desde hace aproximadamente 525 hasta 510 millones de años.