# data[].attributes.body
Hver linje i Kongens fald bærer Johannes V. Jensens sproglige mestersignatur’ og dette fuldtonede, skønskrevne mesterværk fra 1900 troner stadig ’magtfuldt og udødelig, som et kritisk portræt af nationens historie.

# data[].attributes.attachment_link.description
Find de bedste bogpriser og alle anmeldelser af Kongens Fald af Johannes V. Jensen - bogen har fået vurderingen 94 ud af 100

# data[].attributes.headline
Anm: TVIVLEREN JOHANNES: Hvis man vil have alt, får man som regel intet

# data[].attributes.subject
Anm: TVIVLEREN JOHANNES: Hvis man vil have alt, får man som regel intet

# data[].attributes.body
- " Kongens Fald" var tung at stave sig igennem, syntes jeg. Men her 12 år senere er det, som om jeg netop har læst en helt anden bog med et fuldstændig fascinerende billedsprog.
- Siderne flyder nærmest over med smukke metaforer, uanset om Johannes V. Jensen beskriver naturen, en hesteslagtning eller de afhuggede menneskehoveder,

# data[].attributes.attachment_link.description
It was not possible to log you back ind, please check your network settings...

# data[].attributes.body
Med sine værker gennem første halvdel af 1900-t. skabte han en ny omverdensorienteret, suggestiv prosa og poesi i Danmark. Tildelt nobelprisen i litteratur 1944.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Johannes V. Jensen, Johannes Vilhelm Jensen, 20.1.1873-25.11.1950, dansk forfatter; bror til Thit Jensen. Med sine værker gennem første halvdel af 1900-t. skabte han en ny omverdensorienteret, suggestiv prosa og poesi i Danmark. Tildelt nobelprisen i litteratur 1944.

Han blev født i Farsø, Himmerland, som søn af en dyrlæge. I 1893 blev han student og flyttede til København for at læse medicin, et studium, han med vekslende intensitet fortsatte indtil 1898. Undervejs begyndte han at skrive digte og især kulørte romaner til magasinet Revuen (1895-98) under pseudonymet Ivar Lykke.

Sin egentlige skønlitterære debut fik han med romanen Danskere (1896) om en ung provinsstudents møde med storbyen København. Romanen Einar Elkær (1898) fortsætter dette spor i et portræt af en lignende hovedperson, der opløses i selvrefleksion og ender med at dø af "blød Hjerne".

Med Himmerlandsfolk (1898) åbnede Johannes V. Jensen for sin jyske basis og skabte historier om skæbner blandt bønder, der var uløseligt bundet i deres instinkter. Senere udkom flere samlinger af disse Himmerlandshistorier, der som genre strækker sig gennem hele forfatterskabet.

Det gælder også en anden kortprosagenre, som han opdyrkede, myten, der giver et glimt af menneskets vilkår i naturen og tiderne, fastholdt i det oplevede nu. Genrebetegnelsen fandt han i 1901, men i de tidlige prosastykker Mørkets frodighed (samlet 1973) er formen på vej allerede i årene før 1900. Den første samling udkom med titlen Myter og Jagter (1907).

Mytisk er også betragtningsmåden i hans mest berømte værk, romanen Kongens Fald fra 1900-01, hvor hovedpersonen Mikkel Thøgersen i tiden omkring 1500 må se sine drømme om at blive til noget stort forgå i tilværelsens almindelige lov om stigning og uomgængeligt fald.

Hans skæbne bindes stadig tættere til kong Christian 2., og romanens symbolske sluterkendelse er, at Jorden, modsat middelalderens opfattelse, går rundt om Solen, et symbolsk udtryk for, at hverken kongen eller menneskets jeg er tilværelsens centrum. Mennesket er sat under 'faldets' lov.

Noget lignende gælder synet på Danmarks historiske situation, idet begivenhederne omkring 1500 ses som begyndelsen til landets forfaldshistorie med perspektiv til tabet af Sønderjylland i 1864. Men selvom romanen således tematisk omhandler det fejlslagne danske liv, så gør den det i et kraftfuldt sanseligt sprog.

Årene 1900-01 blev meget betydningsfulde. Her skrev Johannes V. Jensen små prosaskitser til avisen København, hvoraf nogle senere i omsat skikkelse indgik i hans Digte (1906), et værk, som med sine seks frie digte revolutionerede den lyriske digtning i Danmark.

"Interferens" fra denne samling er særlig berømt, da det præcist sammenfatter en moderne erfaring: "Min Bevidsthed ytrer sig som sjælelig Interferens./ Selve det skrigende Forhold mellem alle i øvrigt harmoniske Virkeligheder/ er mit Indres gennemtrængende Tonart".

1901 udkom hans første kulturkritiske artikelsamling, Den gotiske Renaissance, der sætter den sejrende angelsaksiske kultur med dens dyrkelse af kendsgerningen og maskinen op mod den romanske kultur. Handlingen og sansningen kom nu i centrum; æstetisk nåede han frem til det udsagn, der foregriber futurisme og ekspressionisme ti år senere: skønheden følger styrken.

Den medrivende udtryksevne gav Johannes V. Jensen sikkerhed til at udkaste voldsomme udviklingssyner, der ikke undgår at viderebringe mange af de racistiske spekulationer, som var almindelige i tiden lige efter 1900. Den gotiske race så han således udspringe i Jylland, siden flytte til England med folkevandringen i vikingetiden og videre derfra i moderne tid med udvandringen til Amerika.

I essaysamlingen Den ny Verden (1907) følger han det sejrende gotiske spor i Amerika, ligesom hovedpersonen Lee i romanen Hjulet (1905) nedkæmper de dunkle motivers førerskikkelse Cancer: "Her var Kærnen i den Taage af kvindagtig Trang til at dyrke og blive dyrket, der løj alle Omrids ud i Uendeligheden, til Himmels og ad Helved til (...) en gammel snavset Fyr, egnet til Lem i et Hospital mellem andre arme snakkesalige af Kønnet".

Menneskets historie før goterne, bevægelsen fra urtiden til Amerikas opdagelse blev temaet i Den lange Rejse (6 bd., 1908-22), hvor han benyttede darwinismens forestilling om de bedst egnedes overlevelse som model for sin beskrivelse af menneskets udvikling fra istiden frem til Christoffer Columbus.

I disse udviklingssyner er den udadvendte erobring af land, den nordeuropæiske races forrang, imperialismen, maskinen og kendsgerningen klare positive værdier for Johannes V. Jensen. På det personlige plan stemmer det overens med hans ønske om at ville være en anden end den indadvendte, sjæleligt overspændte halvfemser-figur, han havde været.

Der er noget voldsomt og villet over hans forandring af sig selv hen imod den harmoni, som han erklærede som sit standpunkt, og efter hans død har mange da også, modsat hans egen vurdering, foretrukket ungdomsforfatterskabet.

Han havde giftet sig 1904 og slået sig ned med familie på Frederiksberg i København. Ud fra forestillinger om normalitet og sundhed fór han i kronikken "Samfundet og Sædelighedsforbryderen" i Politiken 30.11.1906 hårdt frem mod den homoseksuelle Herman Bang og fik derved den samlede litterære offentlighed imod sig.

Polemikken gled over i hans næste bestræbelse (1907) på at samle alle de folkelige forfattere under én betegnelse: "Den jyske Bevægelse". Johannes V. Jensen ville, med udgangspunkt i det folkelige gennembrud, som afløste 1890'er-digtningen, føre en kulturkamp på det litterære felt, hvor dannelsens forfinelse skulle afløses af en kultur, der tog udgangspunkt i menneskets omgang med naturen og produktionen.

Sideløbende med udgivelsen af de enkelte bind af Den lange Rejse opbyggedes efterhånden et stort essayistisk og journalistisk forfatterskab, der tog mere og mere af Johannes V. Jensens skabende evne. I essaysamlingen Introduktion til vor Tidsalder (1915) uddrog han erfaringerne fra sine rejser Jorden rundt.

Hovedinteressen var sammenlignende racestudier, hvor han gerne ville se de forskellige racer som trin i menneskeåndens udvikling. Æstetik og Udvikling (1923), som er en efterskrift til Den lange Rejse, redegør for hans særlige placering i den litterære tradition med yndlingsdigtere som Johann Wolfgang von Goethe, Bjørnstjerne Bjørnson, Knut Hamsun, H.C. Andersen og Adam Oehlenschläger.

Endelig sammenfatter Aandens Stadier (1928) hans biologiske, antropologiske og naturvidenskabelige interesser under begreberne evolution og race. Da disse begreber senere i 1930'erne fik en nazistisk farvning, tog Johannes V. Jensen kraftigt afstand fra deres politisk-ideologiske udnyttelse.

Det fiktive forfatterskab tyndede, med enkelte markante undtagelser, ud med digte i traditionelle former, undertiden inspireret af oldnordiske versemål, som knyttede sig til hans oversættelse af De islandske Sagaer (1930-32) og Heimskringla (1928). Stærkt blandt disse digte står "Som Dreng skar jeg Skibe" og digtet om Oehlenschläger "Graven i Sne". Romanerne ebbede ud med den groteske Dr. Renaults Fristelser (1935) og Gudrun, en hyldest til hverdagens kvinde (1936).

Johannes V. Jensen var livet igennem en maskeret person. Han ville være moderne, sportstrænet og bekendte sig til den fremvoksende industrikultur, men samtidig havde han stærke bindinger til sit jyske udspring.

Hans livslængsel skærpedes af en dødsrædsel, og man kan anskue hans udviklingssyner og hans mytetænkning som en måde at takle den religiøse drift. Med al sin aggressive styrke ville han overgive øjeblikket intakt til sine læsere, for, som han lærte ved at se bjerget Fujiyama: "den højere Verden, vi stunder imod, kan (kun) være netop den der er" (1902).

# data[].attributes.attachment_link.title
Johannes V. Jensen | Gyldendal - Den Store Danske

# data[].attributes.attachment_link.description
Johannes V. Jensen, Johannes Vilhelm Jensen, 20.1.1873-25.11.1950, dansk forfatter; bror til Thit Jensen. Med sine værker gennem første halvdel af 1900-t. skabte han en ny omverdensorienteret, suggestiv prosa og poesi i Danmark. Tildelt nobelprisen i litteratur 1944. Han blev født i Farsø, Himmerland, som søn af en dyrlæge.

# data[].attributes.headline
"Kongens fald" genanmeldt af gymnasieelev til seks fulde hjerter

# data[].attributes.subject
"Kongens fald" genanmeldt af gymnasieelev til seks fulde hjerter

# data[].attributes.body
- Temaer og følelser er utålelig relevante, især tvivlen og den skiftende sindstilstand mellem storhed og håbløshed
- Johannes V. Jensen konstruerer sætninger, der er overdådige.
- "Jeg vil anbefale bogen til alle, unge som gamle. Gymnasieelever og alle andre: Sig ja til at læse ’Kongens fald’, og se måske lidt af jer selv i den"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lever 'Kongens fald' også for en gymnasieelev af i dag? Vi har givet ordet til en utraditionel anmelder.

Jeg kan ikke være andet end glad for at have læst Johannes V. Jensens 'Kongens fald'.

Og det især i min gymnasietid. Følelser og temaer i romanen er stadig utåleligt relevante, især tvivlen og den konstant skiftende sindstilstand mellem storhed og håbløshed, man møder hos Mikkel Thøgersen og hans parallelfigur kong Christian II.

Det er temaer, de fleste kan relatere til, men inde bag gymnasiets mure, der er pakket med forventninger og forhåbninger om ens evner, fremtidsdrømme - både de realistiske og de urealistiske - og karakterer, der bliver givet i den ene og den anden ende af skalaen til skuffelse og selvbekræftelse, virker disse følelser særlig koncentrerede.

'Kongens fald' er nem at se sig selv i, men bogens hovedperson, Mikkel Thøgersen, er ikke noget forbillede. Han er en ulykkelig skæbne, der gennem hele romanen virker utilpas og hjemløs. Fra at være studerende, reflekterende og betragtende, til at være soldat, handlende og brutal, finder han sig aldrig til rette imellem intellekt og følelse. Mikkel er tilskuer på den værste måde.

Læs også: Debat i klasseværelset om 'Kongens Fald': "Det her er en blærerøvsbog"

Han undertrykker sine egne følelser og efterlader sig selv handlingslammet. Han føler sig skabt til noget stort, men bærer rundt på en konstant tvivl. Han tager afstand fra livet, men længes samtidig efter det, og hans uforløste længsel gør ham bitter og fyldt med had. Da Mikkel overværer en bekendt fra sin barndom, Otte Iversen, have en affære med en pige, han er forelsket i - en forelskelse, Mikkel aldrig har gjort noget ved - flyder bægeret over for Mikkel.

Endelig handler han: "Og saa vendte al hans Smærte sig da til Had, Had mod ham Otte Iversen". Men hans pludselige handlekraft kommer fra et hadefyldt sted. Han vælger at voldtage Ane Mette, en pige Otte Iversen er forelsket i. Mikkel gennemfører voldtægten, selv om han får et ret fint venskab med Ane Mette. Men han er ude af stand til at udtrykke følelser på en positiv måde, i stedet er hans handlinger voldelige og destruktive, et adfærdsmønster, der kommer til at følge ham gennem resten af romanen.

Jeg vil anbefale bogen til alle, unge som gamle. Gymnasieelever og alle andre: Sig ja til at læse 'Kongens fald', og se måske lidt af jer selv i den

Emilie Mindedal Haugaard, gymnasieelev i 3. m

Mikkel er udgangspunktet for 'Kongens fald', men han er langtfra den eneste karakter, der driver romanen frem. Bogen er fyldt med personer, der enten oplever deres egen form for fald eller er et symbol på forfald. Eksempelvis er der kong Christian II, hvis livsforløb langt hen ad vejen er en parallel til Mikkels livsforløb. Som Mikkel og kongens historie bliver sammenflettet, påvirkes de af hinanden. Blandt andet får de tvivlen, handlingslammelsen og den destruktive adfærd til fælles.

Desuden løber Mikkel og kongens skæbne også parallelt med Danmarks skæbne, og Johannes V. Jensen tillægger danskerne nogle af Mikkels og kongens egenskaber. Romanen er altså fyldt med en vis nationskritik: "Se, Danskeren er en Tvivler, fordi Danmarks Historie er Historien om en stærk Stammes Undergang".

Mikkel, kongen og Danmark oplever alle et fald, som bliver spejlet i hinanden igennem hele romanen, og resultatet er en fantastisk god historie. Hvis en fantastisk god historie ikke er nok og man har brug for flere grunde til at lade sig overbevise om at få fat i en udgave af 'Kongens fald', er der masser.

Læs også: Bagsiden: 2015 bliver Johannes V. Jensen-år

# data[].attributes.attachment_link.title
'Kongens fald' genanmeldt af gymnasieelev til seks fulde hjerter

# data[].attributes.attachment_link.description
Lever 'Kongens fald' også for en gymnasieelev af i dag? Vi har givet ordet til en utraditionel anmelder. Jeg kan ikke være andet end glad for at have læst Johannes V. Jensens 'Kongens fald'. Og det især i min gymnasietid.