# data[].attributes.headline
החייל שלי - לאון זכר

# data[].attributes.body
החייל שלי - לאון זכרוב

# data[].attributes.body
אלמוג עמרם

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בן מיכל ויוסף. נולד בבת ים ביום כ"ה בחשוון תש"ן (23.11.1989). אח של דני, שיר, גל.

שרון נולד שלישי מבין ארבעת הילדים של מיכל ויוסף. ילד מאושר, מלא שמחת חיים ומצחיק, רגיש מאוד וסקרן. שרון היה גם ילד מאתגר - כשהיה כבן חמש או שש פירק מכונית צעצוע על סוללות ואת חוטי החשמל הדקים הוא תחב לשקע החשמל שבקיר כדי שהמכונית תיסע. הניסיון גרם לפיצוץ אדיר, הקיר השחיר כולו ושרון החוויר מבהלה ומפחד. בזכות מפסק הפחת שרון לא נפגע בגופו, ומיכל אימו הרגיעה אותו בחיבוק.

שרון היה ילד בוגר ואחראי. כבר בגיל עשר הלך לקנות לעצמו בגדים.

חברותי ורחב לב היה, ידע לראות את מצוקת האחר, נדיב ורגיש לזולת, ובעת צרה ידע לבוא לעזרה. הוא היה נער חרוץ, בעל ערכים ונתינה.

בגיל שתים-עשרה ביקש שרון מהוריו שלא יחגגו לו בר מצווה באולם אירועים, ושבכסף שאמור היה להיות מוקדש לחגיגה יקנו לו גלשן וחליפת גלישה. הוריו כיבדו את בקשתו וקנו לו את הציוד. שרון ההרפתקן אהב את הים, הוא גלש בחורף ובקיץ, אפילו בימים סוערים.

שרון נהנה לשחק כדורגל בחצר, אולם מהרגע שעמד על דעתו אהב במיוחד כלי רכב ואופנועים, למעשה המילה הראשונה שהוא הגה הייתה "טרקטור". בגיל שש-עשרה קנה לעצמו אופנוע, רכישה שמימן מעבודות מזדמנות.

עד כיתה ח' הוא למד בבית הספר היסודי "בן גוריון" בבת ים, בכיתה ט' המשיך לבית הספר "הבונים" בעירו, ואחר כך עבר ל"מקס פיין" בתל אביב ושם סיים את לימודיו התיכוניים.

ב-18 במרס 2008 התגייס לצה"ל ועבר טירונות בבא"ח (בסיס אימונים חטיבתי) 900. "אם אני לא קרבי, אני לא רוצה להתגייס," קבע. על כן, כשבקשתו לשרת בחטיבת "כפיר" נענתה בחיוב, לא היה גבול לשמחתו. לאחר הטירונות עבר שרון קורס נהגי נגמ"ש (נושא גייסות משוריין) ובסיומו הוצב בגדוד 96.

שרון אהב את היחידה ואת השירות הצבאי, למרות קשיים שהתעוררו במהלך השירות. כלוחם נהג להקפיד על קיום הנהלים הצבאיים. מפקדו סגן ערן גברנגי, סגן מפקד הפלוגה, סיפר על שרון כי היה חייל מצטיין שביצע את תפקידו במסירות רבה ותוגמל על כך בחודש האחרון לחייו בחופשות רבות.

בחופשות משירותו במסלול הגיע שרון הביתה עייף מאוד, אך החליט שלא להקדיש את הזמן לשינה, אלא לבילויים משותפים עם חבריו. הוא היה אהוד על חבריו, שכינוהו בחיבה "כושי". בחבורה גילה שרון יכולת מנהיגות וארגון כשתיאם את בילוייהם.

שרון תכנן ללמוד לקראת בחינות הבגרות לאחר סיום שירותו הצבאי. בהיותו חייל מצטיין הוא קיבל מלגת לימודים שלא הצליח לממש.

סמל שרון ג'והני נפל בעת שירותו ביום ח' בסיוון תש"ע (21.5.2010). בן עשרים היה בנפלו. הוא הובא למנוחת עולמים בבית העלמין הצבאי בחולון. הותיר הורים - מיכל ויוסף, שני אחים - דני וגל ואחות - שיר.

על מצבתו חרטו בני המשפחה: "הכאב הוא רגעי, והגאווה היא לנצח".

בסוף מצגת התמונות שנערכה לזכרו והועלתה לאינטרנט נכתב: "לפעמים כשצוחקים קולך נשמע צוחק ברקע".

(דף זה הוא חלק ממפעל ההנצחה הממלכתי 'יזכור', שנערך ע'י משרד הביטחון)

# data[].attributes.attachment_link.title
סמל שרון ג'והני - אתר יזכור

# data[].attributes.attachment_link.description
בן מיכל ויוסף. נולד בבת ים ביום כה בחשוון תשן 23.11.1989. אח של דני, שיר, גל. שרון נולד שלישי מבין ארבעת הילדים של מיכל ויוסף. ילד מאושר, מלא שמחת חיים ומצחיק, רגיש מאוד וסקרן. שרון היה גם ילד מאתגר -

# data[].attributes.body
זכריה באומל השם יקום דמו כל שבוי כילדים ההינו רואים את הוריו עומדים בכניסה לשכונת בית וגן בדרישה לחקור מה עלה בגורלו. רק בשנה שעברה נחשף מקום היקברו וגופו הקדוש הועלה להיקבר בארץ ישראל

# data[].attributes.headline
אדיר פלד - עמנואל מו

# data[].attributes.body
אדיר פלד - עמנואל מורנו

# data[].attributes.headline
גד עזרא-חומת מגן

# data[].attributes.body
גד עזרא-חומת מגן

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בן זהרא (רוז לין) ושלמה (סולי). נולד ביום כ"ט בסיוון תשל"ט (24.6.1979) בבת ים. אח צעיר לויטוריה, יעקב, יוסי וויויאן. אביו נולד במצרים ואמו באלג'יריה, וכל אחיו נולדו בצרפת, משם עלתה המשפחה לישראל שמונה שנים לפני שנולד.

כשנולד, היו אחיו של גד בני 8 עד 15. באופן טבעי הוא היה התינוק של כל בני המשפחה, משופע חום, אהבה ופינוקים. כל אחד מאחיו הבוגרים הרגיש צורך להטביע בו את חותמו ולהשפיע על חינוכו. בגיל שנתיים כבר דיבר גד עברית וצרפתית באופן שוטף ואף נהג לתרגם את דברי אמו למטפלת שלו.

גד גדל במשפחה מסורתית-דתית וציונית, ובבית הוריו ספג את הבסיס לתכונות שיבלטו בהמשך חייו, אהבת האדם והקפדה על כבודו, עזרה לזולת, דבקות באמת ויושר ללא פשרות, עשיית חסד, התנדבות ועשייה ציבורית. גד היה בעל אישיות חמה ושופעת טוב ואהבה לכל הסובבים אותו. החיוך והשמחה היו חלק בלתי נפרד מפניו ומחייו. הוא היה שמח בחלקו, תמיד גילה יחס אוהד לסובבים אותו, בכל דבר שעסק ניתן היה לראות את השמחה שבנתינה והנשיאה באחריות.

גד גדל והתחנך בבת ים. הוא למד בבית-הספר היסודי הממלכתי-דתי 'ציפורי', וכבר מכיתות הגן והיסודי בלט כחבר נאמן, המושיט תמיד יד ללא היסוס, וכתלמיד בעל יכולות גבוהות.

בכיתה ז' המשיך לישיבת בני עקיבא ע"ש הגאון 'אדרת', שם בלט כתלמיד בעל כושר קליטה מהיר וזיכרון מצוין. גד אהב ללמוד תורה, גמרא, פילוסופיה יהודית וכל תחום שקשור ביהדות. לימודי התורה הפכו לחלק ממנו ועל פיהם חי את חייו. הוא הקפיד בקיום המצוות קלה כחמורה, הפנים את ערכי היהדות וחי לאורם. גד היה אידיאליסט ואוהב אדם, שפעל תמיד על-פי העקרונות שהאמין בהם ומעולם לא נהג 'אחד בפה ואחד בלב'.

גד הצטרף לתנועת-הנוער 'בני עקיבא' והיה לפעיל נלהב. ראשית דרכו כמדריך היתה בסניף 'עמידר' בבת ים, סניף מרוחק שנזקק לשיקום. לאחר-מכן הדריך בסניף 'בת ים מרכז'. במסגרת תפקידו כמדריך הקדיש שעות רבות להכנת פעולות ולהקשבה לחניכיו. הוא השקיע רבות בהטמעת הערכים שהאמין בהם, וראה בתפקיד זה שליחות. חניכיו הפכו לקבוצה ייחודית בסניף בת ים, שגם משבגרו המשיכו להיקרא 'החניכים של גדי'. סיפר מזכ"ל 'בני עקיבא': "... יש מי שבולט בשבט שלו. יש בעל סגולות שהופך למנהיג הסניף. יש מי שמידותיו וסולם ערכיו הופכים אותו לידוע ומוכר בכל רחבי המחוז. ויש - אנשים כמו גדי... 'בני עקיבא' התברכה בדמות כמו של גדי. הוא היה חלק מאותם צעירים שהופכים את התנועה מאוסף של יחידים לתנועה של נוער איכפתי, עם נכונות לעשייה ותרומה עד בלי די..."

גד אהב לטייל ברחבי הארץ ולשיר שירים חסידיים ושירי ארץ-ישראל. נגינה בחליל היתה אחת מאהבותיו, והוא נהג לקחת את החליל עימו לכל מקום. גד אהב לקרוא, בעיקר בלע ספרי היסטוריה ובמיוחד היסטוריה של ארץ-ישראל.

גד נהג לכתוב, וידע להביע את רגשותיו ומחשבותיו ביומנים, במכתבים ובשירים. במהלך התיכון הוא נסע במשלחת לפולין, לביקור במחנות ההשמדה ובקברי צדיקים. את מסעו זה תיעד ביומן מפורט, שבו הוא מביע את התרשמותו מהמראות שראה ואת מחשבותיו לגבי קיום העם היהודי בארצו. היומן הינו עדות ליכולת הביטוי שלו, לרגישותו ולקשר הפנימי העמוק שחש לעם ישראל.

בשיר 'אלוקי' כתב גד: "תודה לך אלוקי, על עצמי ועל חיי, על משפחתי ועל הורי/ תודה על שיצרתני, תודה על שהחייתני, ותודה שאהבתני/ תודה לך על אתמול, על היום ועל מחר/ תודה על עולמך, תודה על תורתך/ אוהב אני אותך אלוקי, אוהב אותך לאורך כל חיי/ גם בטוב וגם ברע, אומר לך: 'תודה'!"

בתום לימודיו התיכוניים המשיך גד למסגרת ה'הסדר' והחל ללמוד בישיבה הגבוהה 'אור עציון'. כבר בתחילת דרכו בישיבה התבלט כתלמיד שקדן ומבריק. גם מבחינה חברתית בלט, וכבר בתחילת הדרך התנדב לכל משימה שנתבקש. קשר מיוחד נוצר בין גד לבין ראש הישיבה, הרב דרוקמן. גד התחבר מאוד לתורתו של הרב, הקפיד שלא להחסיר משיעוריו והתייצב בשמחה לכל משימה שהרב הטיל עליו. במשך שנותיו בישיבה עלה גד במעלות התורה, ובמקביל עסק בפעילות חברתית רבה.

באותה עת החל להתנדב בארגון 'קו לחיים', ארגון הדואג לרווחת ילדים חולים ומוגבלים, והיה למדריך קבוע של נער נכה ומוגבל באופן קשה. ב'קו לחיים' זוכרים את גד כדמות המנסה לשמח את החניכים ללא הרף, דואג ומתרוצץ היכן שרק אפשר ועושה את הכל כאילו זה מובן מאליו. גם במהלך שירותו הצבאי המשיך גד להתנדב בארגון, על חשבון חופשותיו.

לאחר כשנתיים בישיבה החליט גד לעזוב את מסגרת ה'הסדר'. בגיל עשרים התגייס לחטיבת 'גולני' והחל במסלול הלוחם עם מתגייסי נובמבר 1999. גד התעקש להתגייס לשירות קרבי וסיים בהצלחה את הטירונות והמסלול. בעזרת כוח רצון אדיר, עקשנות והתמדה, הוא התאמן ללא הרף ודרש מעצמו את המקסימום. כאשר לא הצליח במכשול מסוים היה מתאמן שוב ושוב בזמנו הפנוי, עד שהיה עובר אותו בהצלחה. או-אז, סיפר מפקדו, היה גד מחייך חיוך גדול ומביע אושר כאילו זכה בפיס.

חבריו לצבא של גד מספרים על בחור ענק, שקראו לו בחיבה 'גידול', עם לב זהב וידיים תומכות. חייל עם תכונות של מנהיג, שדאג להם כמו אבא טוב ותמיד ידע לתת עצה טובה לדרך. גד היה אחד שאפשר לדבר איתו על כל נושא שבעולם, היתה לו יכולת התחברות נדירה לכל אדם וידע לדבר עם כל איש ואיש בשפתו שלו, כך שהדברים יצאו מהלב ונכנסו אל הלב. בין היתר בלט כמשכין שלום, וכמי שדואג קודם לכולם ורק בסוף לעצמו.

במהלך שירותו עבר גד קורס מפקדים, והועלה לדרגת סמל-ראשון. הוא השתתף במבצעים רבים בשומרון, והיה מפקד במחלקת הסיור בפלוגה המסייעת של גדוד 51, גדוד 'הבוקעים' הראשון של 'גולני'. במפקדיו וגם בפקודיו נהג כשווה בין שווים. הוא מעולם לא חשש להביע את דעתו בפני מפקדים בכירים, ומצד שני גם כשהיה לוותיק בפלוגה לא ניצל זאת מעבר לצורך והיה חייל למופת.

במהלך שירותו הצבאי המשיך גד לעסוק בתורה, שמר על קשר רצוף עם חבריו ורבותיו מהישיבה וביקר תכופות בישיבה.

שלושה חודשים לפני שנפל הכיר גד את גלית, ולאחר היכרות קצרה הם החליטו להינשא. האירוסין נועדו להיערך בחול-המועד פסח תשס"ב, וגד כבר נרשם ללימודים ומגורים עם רעייתו המיועדת בישיבת 'אור עציון' לאחר שישתחרר מצה"ל. הוא תיכנן להקים גרעין תורני לכשיחזור מאוחר יותר לבת ים, שכן חש שזהו המקום שבו זקוקים לו ביותר.

בשיר שכתב, ביטא גד את אהבתו לגלית: "יצאתי אל הדרך בודד וגלמוד, מסתובב בעולם ומחפש את החסר/ חוצה מרחבים, הרים וגאיות, ומחפש את התשובה לתהיות/ ואצא אל מרחבי הים הגדול, וספינתי כקליפת אגוז מיטלטלת/ ועוד גל ועוד סופה ואיה החוף? והנה אור//!!! אור גדול וחזק המפלס דרכו מבעד לחשיכה/ אומר לי: 'בוא, בוא אל חוף המבטחים'/ ואני קרב אל החוף והנה האור - אורך.// ודמותך מקרינה למרחקים, זוהרת ומאירה לי את דרכי/ ותשוט ספינתי בביטחה ובהשקט אל האור, אל נמל הבית - אלייך."

ערב פסח תשס"ב הגיע גד במפתיע ל'סדר' בביתו, אך כבר למחרת, לאחר הפיגוע במלון 'פארק' בנתניה ועם היציאה למבצע 'חומת מגן', נקרא חזרה ליחידתו.

היחידה החלה בלחימה ברמאללה, ובעת כניסת הכוחות למוקטעה נהרג חיילו וחברו של גד, סמל-ראשון רומן שליאפשטיין. גד נשלח לזהות את חברו במתקן החללים, ובשיחה עם איש 'חברה קדישא' של הרבנות הצבאית ביקש שאם ייהרג, לא יועבר דרך המכון לרפואה משפטית, אלא ייקבר במדיו כפי שנהוג בהרוגי מלכות.

לקראת החג השני של פסח עברה היחידה להילחם בג'נין. ביום כ"ב בניסן תשס"ב (4.4.2002), איסרו חג של פסח, נפל גד בקרב בג'נין. תוך כדי לחימה נפגע קצין, וגד יצא לחלצו תחת אש עזה. כשהרימו את האלונקה גד נפגע מכדור יחידי בצווארו. הוא נפל על הקרקע, הספיק לומר "שמע ישראל", ונדם. בקרב נהרג גם הקצין שאותו ניסה גד לחלץ, סגן ניסים בן דוד.

לאחר מותו הוענק לגד צל"ש מפקד אוגדה על גילוי רעות, אומץ לב ורצון עז להציל חיי אדם.

בן עשרים-ושלוש היה בנופלו. גד הובא למנוחות בבית-העלמין הצבאי בחולון. אנשי 'חברה קדישא' זכרו את בקשתו לגבי הקבורה, התייעצו עם הרב הראשי ומילאו אותה כלשונה. גד הותיר אחריו הורים, שני אחים, שתי אחיות וחברה.

כחודש לפני נפילתו כתב גד מכתב לחברתו גלית, למקרה שייפגע. המכתב, שלא נשלח אלא נשמר במגירה ונמצא לאחר מותו, מהווה את הביטוי החזק ביותר לאישיותו, וכולל את העקרונות שהנחו את גד בכל מהלך חייו: אמונה בצדקת הדרך, אהבה אינסופית לעם ישראל ככלל וליחידים, אהבת התורה והארץ, מסירות ורגישות לכל אדם. "אם המכתב הזה יגיע אליך, סימן שקרה לי משהו," כתב גד, "... אהובה שלי, אני מרגיש שמצד אחד אין דבר שאני רוצה בעולם יותר מלהיות איתך, לאהוב אותך ולהקים איתך בית ומשפחה, אבל מצד שני אין דבר שאני רוצה יותר מלצאת למבצע הזה ולהכות את הנבלים האלה מכה כזו גדולה כדי שלא יחשבו אפילו לעשות עוד פיגוע או אירוע חבלני ויקחו בחשבון שכל פעם שיעשו זאת נכה אותם במקום הכי כואב שיכול להיות, ונהיה מוכנים לשלם את המחיר. אני מוכן להיות המחיר הזה. אל תכעסי עלי אהובתי אבל ברגעים כאלה הרגש הכלל-ישראלי שלך הוא זה שאמור להוליך אותך... אני מבקש מקסימה שתהיי מאושרת! שתשמחי, שתאהבי ושתפרחי - כי כך ראוי לך. אני תמיד אשגיח עליך מאיפה שאני אהיה ואדאג שתיפגשי עם האדם שיסב לך אושר יותר ממני. חמודה אל תשכחי - הכל לטובה ואם זה מה שבחר רבוש"ע אז זה מה שצריך להיות. לנו נשאר רק לקבל זאת באהבה... 'כל מאן דעביד רחמנא לטב עביד' - הכל לטובה גם זה, אני מבטיח לך שאיפה שאני נמצא זהו המקום הנפלא ביותר שקיים, אני לא סובל ולא מצטער, הצער היחיד שלי הוא על הצער שייגרם למי שנשאר - לך, למשפחה ולחברים. תפיצי את הבשורה יקרה - 'אין יאוש - תמיד להיות בשמחה', זה מה שאני מבקש ממך, גם אם זה קשה... יקרה שלי, אהובה שלי, אני אוהב אותך ותמיד אוהב, רק תבטיחי לי שתמשיכי הלאה ולא תתני לסדום לנצח - את המנצחת וכך צריך להיות וכך נכון שיהיה. אוהב אותך לעד ולנצח נצחים ותמיד נמצא איתך, גדי." המכתב מהווה צוואה ליקיריו של גד, ונותן להם כוח ועוצמה להמשיך את דרכו במפעלי הנצחה שונים, ביניהם - פרסום ספר זיכרון ובו מאמרים תורניים, קטעי טקסט ותמונות המתארים את חייו של גד, והספדים שנאמרו לזיכרו.

במהלך השנה שלאחר מותו של גד הקימו בני משפחתו וחבריו את עמותת 'והגדת- התנועה לשילוב ערכים יהודים בישראל', ששמה לה למטרה לשלב בין ערכי המוסר היהודי להוויה הישראלית באמצעות בירור סוגיות חברתיות, קידום ועידוד משימות ויוזמות חברתיות ברוח היהדות ומתוך רצון וכוונה להנציח את אישיותו ואמונתו של גד. כחלק ממטרותיה של תנועת 'והגדת' ולמען הפיכת החברה הישראלית לטובה ולערכית יותר, הקימו חבריו של גד בסיוע המשפחה את ארגון 'עזרה מגד', ארגון חסד התומך במשפחות נזקקות, מספק ארוחות לנזקקים, עוזר לתלמידים המתקשים בלימודיהם ומכשיר תלמידים בוגרים ללימוד ולעזרה.

בני משפחתו וחבריו של גד הוציאו לאור לזיכרו אסופת מאמרים בנושא ימי זיכרון וגאולה - 'כלביא שכן'.

אמו של גד כותבת: "נכון שכתבת 'אין יאוש - תמיד להיות בשמחה', אך לצערי זה לא פשוט. היית מאושר בחיים, הרגשת וידעת שאוהבים אותך. בבית, ב'בני עקיבא', בישיבות ובצבא. כשביקשו ממני לכתוב עליך לא ידעתי כיצד להתחיל, ואילו עכשיו הייתי רוצה לכתוב בלי סוף, להיזכר בכל רגע מחייך ולספר, ולספר ולספר עוד ועוד.

"הקשה ביותר שאין המשך לסיפור. נשארים זיכרונות, תמונות, והכל מהעבר. אין הווה. אין עתיד. ככה רצה הקב"ה. אנחנו מוכרחים לקבל את פסק הדין. אומרים לי עכשיו שזה המבחן של האמונה. זה נכון. יהי זכרו ברוך".

(דף זה הוא חלק ממפעל ההנצחה הממלכתי 'יזכור', שנערך ע'י משרד הביטחון)

# data[].attributes.attachment_link.title
סמל ראשון גד-יצחק גדי עזרא - אתר יזכור

# data[].attributes.attachment_link.description
בן זהרא (רוז לין) ושלמה (סולי). נולד ביום כ"ט בסיוון תשל"ט (24.6.1979) בבת ים. אח צעיר לויטוריה, יעקב, יוסי וויויאן. אביו נולד במצרים ואמו באלג'יריה, וכל אחיו נולדו בצרפת, משם עלתה המשפחה לישראל שמונה שנים לפני שנולד. כשנולד, היו אחיו של גד בני 8 עד 15.

# data[].attributes.headline
גד עזרא-מבצע חומת מג

# data[].attributes.body
גד עזרא-מבצע חומת מגן
אבנר

# data[].attributes.headline
אוראל גרוסמן

# data[].attributes.subject
אוראל גרוסמן

# data[].attributes.body
דוד של אמי

# data[].attributes.headline
מרדכי גרינברג

# data[].attributes.body
מרדכי גרינברג

# data[].attributes.headline
החייל שלי - מייקל לוין

# data[].attributes.subject
החייל שלי - מייקל לוין

# data[].attributes.attachment_link.description
יהודי קשיש איש חסד נפטר מקורונה בארה"ב. 
בני משפחתו הורשו להיפרד ממנו בקצרה.
במיגון מלא לאחר שאמרו דברי פרדה, תפילת אל מלא רחמים וקדיש נאלצו לעזוב.
אולם רגע לפני שיצאו בקשו מהם אנשי צוות בית החולים...

# data[].attributes.body
החייל שלי - סבא שלי

# data[].attributes.headline
החייל שלי - דניאל אר

# data[].attributes.body
החייל שלי - דניאל ארביב

# data[].attributes.headline
הדוד שלי, החייל, שאני קרוי על שמו

# data[].attributes.subject
הדוד שלי, החייל, שאני קרוי על שמו

# data[].attributes.body
מנשה גד רשובסקי

# data[].attributes.headline
בנימין בר. החייל שלי-עופר שטרנברג

# data[].attributes.subject
בנימין בר. החייל שלי-עופר שטרנברג

# data[].attributes.headline
שמואל. החייל שלי - י

# data[].attributes.body
שמואל. החייל שלי - יוסף ברוך

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
יוסף ברוך ז"ל הוא תושב באר שבע לשעבר. הוא חי וגדל בעיר במשך שנים עם בני משפחתו לאחר שהם עלו ארצה מהודו. הוא שירת בגדוד 12 של חטיבת גולני כשנפל במלחמת ששת הימים בקרב על תל פאחר ברמת הגולן, ונקבר בעיר עפולה בצפון. לא ברור מדוע, אך יוסף לא זכה להנצחה ביד לבנים באר שבע אחרי מותו, הנצחה לה זוכים כלל חללי צה"ל תושבי העיר באר שבע. במשך שנים ניסו בני המשפחה להבין מדוע הוא אינו זוכה להנצחה אך ללא מענה. כעת, אחרי שנים רבות, נראה כי ארגון יד לבנים ינציח את זכרו של יוסף ברוך ז"ל.

את סיפורו של יוסף הביא לראשונה שלמה מן בבלוג "נעמוש / הרמה הסורית / מלחמת ששת הימים". יוסף נולד ב-1964 בעיר בומביי בהודו, כאשר הוא ומשפחתו עלו לארץ בשנת 1959, תחילה גרו בחצרים ולאחר מכן עברו לרחוב סנהדרין בשכונה ד' בבאר שבע. הוא בנם של אהרן ואסתר ז"ל, השני מבין חמישה אחים. הוא למד עד כיתה י' ב"נווה הדסה" בגברעם ולאחר מכן למד מסגרות וגם עבד בבאר שבע כמסגר. בשנת 1966 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הרגלים בגולני. הוא לקח חלק במלחמת ששת הימים שם שירת כחבלן וסייר ונפל בקרב תל פאחר על רמת הגולן ב-09.06.1967. רכב הזחל"ם בו היה יוסף הגיע לעורף המוצב הסורי וחטף אש נ"ט מהסורים. חלק מאנשי הפלוגה ששהו בזחל"ם קפצו וברחו מהמקום, אך יוסף לא הספיק לקפוץ.

מסתבר כי כל חללי פיקוד צפון אשר נהרגו במלחמת ששת הימים נקברו בבית העלמין הצבאי בעפולה. חלק מהמשפחות ביקשו להעביר את יקיריהם לבתי העלמין בהתאם למקום המגורים שלהם וכך היה, אך יוסף ברוך נשאר קבור בעפולה למרות שהיה תושב באר שבע. איציק ברוך, אחיו של יוסף ז"ל, סיפר לשלמה מן כי ישנו מנהג לפיו לא מוציאים מתים מקברם, ולכן אביו של יוסף בחר להשאירו קבור בעפולה. בעקבות החלטת המשפחה לא להעביר את יוסף, ביד לבנים בבאר שבע לא הסכימו להנציחו בטענה שהוא לא קבור בעיר, וביד לבנים בעפולה נאמר למשפחה כי הם מנציחים רק את אלו שנפלו באזור הצפון. לכן, נכון לעכשיו המקומות היחידים בהם מונצח יוסף הם מוזיאון חטיבת גולני ומצפה גולני תל פאחר.
הבירוקרטיה מנצחת?
מפקד הגדוד של יוסף תיאר אותו כמסור ונאמן לגדוד בפרט ולמדינה בכלל. הוא סיפר במכתב ניחומים למשפחתו שיוסף מעולם לא נרתע ולא היסס לבצע את כל המשימות, גם הקשות ביותר, בחירוף נפש ובמסירות עילאית. מדובר בבחור שאהב את החיים, את המדינה, אהב לשחק כדורגל ורצה לתרום מעצמו עבור המקום בו הוא חי. יחד עם זאת, הוא לא זכה להנצחה ראויה ביד לבנים, כפי שזוכים כל חללי צה"ל באשר הם, בגלל עניינים בירוקרטיים חסרי כל חשיבות. אביו של יוסף, אהרון, עוד ניסה להילחם ולדאוג להנצחת בנו, אך ללא הצלחה. גם אחיו איציק פעל בנושא אך לא זכה להיענות מצד יד לבנים. אמו של יוסף, אסתר, וגם אביו כבר הלכו לעולמם וגם אחיו הבכור, דוד. כעת, שלושת האחים הנותרים למשפחת ברוך מתגוררים בבאר שבע.

עדיין לא ברורה הסיבה בגינה בחרו בארגון יד לבנים בבאר שבע לא להנציח כל השנים הללו את יוסף ברוך, תושב העיר שגדל כאן. גם אם יוסף קבור בעפולה, אין זה אומר שלא מגיע לו הכבוד האחרון להנצחה ושימור שמו ומורשתו. ואכן, נראה כי בעקבות פרסום סיפורו של יוסף, ארגון יד לבנים הבין את טעותו ויפעל כדי לתקן את העוולה שנעשתה כאן. בסופו של דבר, יוסף ברוך צפוי להיות מונצח ביד לבנים בבאר שבע כפי שמגיע לו. יהיה זכרו ברוך.
תגובת ארגון יד לבנים:
לפני שבוע קיבלנו פניה בענייו בפעם הראשונה ומיד טיפלנו בעניין, נשלחו פרטים להנצחה לסניף יד לבנים בבאר שבע. בנוסף נוצר קשר עם האח של החלל והנושא הובא לידיעתו.

אנו מכבדים זכויות יוצרים ועושים מאמץ לאתר את בעלי הזכויות בצילומים המגיעים לידינו. אם זיהיתים בפרסומינו צילום שיש לכם זכויות בו, אתם רשאים לפנות אלינו ולבקש לחדול מהשימוש באמצעות כתובת המייל:[email protected]

# data[].attributes.attachment_link.title
סיפורו של חלל צה"ל יוסף ברוך ז"ל שלא זכה להנצחה

# data[].attributes.attachment_link.description
יוסף ברוך ז"ל הוא תושב באר שבע לשעבר. הוא חי וגדל בעיר במשך שנים עם בני משפחתו לאחר שהם עלו ארצה מהודו. הוא שירת בגדוד 12 של חטיבת גולני כשנפל במלחמת ששת הימים בקרב על תל פאחר ברמת הגולן, ונקבר בעיר עפולה בצפון.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.description
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.headline
החייל שלי - אורי יעיש

# data[].attributes.subject
החייל שלי - אורי יעיש

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.description
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.headline
החייל שלי - בנישי

# data[].attributes.body
החייל שלי - בנישי

# data[].attributes.headline
החייל שלי - אלחנן אביטן

# data[].attributes.subject
החייל שלי - אלחנן אביטן