# data[].attributes.headline
 Бережімо нашу планету!

# data[].attributes.subject
 Бережімо нашу планету!

# data[].attributes.body
Земля – це наш дім, про який необхідно піклуватись. Земля дарує нам свої плоди, годує нас, дає цілющі сили. Але ми, люди, ставимось до неї дуже недбало. Чому так відбувається? Можливо тому, що не кожен з нас відчуває необхідність піклуватися про Землю.     Приходячи на природу, люди не прибирають за собою сміття, розпалюють багаття в заповідних зонах. На великих підприємствах немає очисних споруд. Земля може відплатити за таке ставлення до неї великими катастрофами з чималими людськими жертвами. Жити треба у гармонії з навколишнім світом. Земля – наш дім, тому, бережімо її!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Земля

у

Земля́ - третя від Сонця планета Сонячної системи, єдина планета, на якій відоме життя, домівка людства. Земля належить до планет земної групи і є найбільшою з цих планет у Сонячній системі. Землю іноді називають світом, латинською назвою Терра або грецькою - Гея.

Земля є об'єктом дослідження значної кількості наук про Землю. Вивчення Землі як небесного тіла належить до царини астрономії, будову і склад Землі вивчає геологія, стан атмосфери - метеорологія, сукупність проявів життя на планеті - біологія. Географія дає опис особливостей рельєфу поверхні планети - океанів, морів, озер і річок, материків та островів, гір і долин, а також людські поселення та суспільні утворення: міста і села, держави, економічні райони тощо.

Земля - третя планета від Сонця і єдиний відомий астрономічний об'єкт, на якому є життя. Хоча великі обсяги води можна знайти по всій Сонячній системі, лише Земля утримує рідку поверхневу воду. Близько 71 % поверхні Землі становлять океани, а решту 29 % поверхні Землі посідає суша, що складається з материків і островів. Поверхневий шар Землі утворений кількома повільно рухомими літосферними плитами, які взаємодіють, створюючи гірські хребти, вулкани та землетруси. Рідке зовнішнє ядро ​​Землі виробляє магнітне поле, яке утворює магнітосферу Землі, відхиляючи від населеної планети руйнівні сонячні вітри.

Атмосфера Землі складається здебільшого з азоту та кисню. Парникові гази в атмосфері, як от діоксид вуглецю (CO ₂), затримують частину енергії Сонця поблизу поверхні. Водяна пара широко присутня в атмосфері та утворює хмари, які покривають більшу частину планети. Більше сонячної енергії отримують тропічні регіони, ніж полярні регіони, і тепло перерозподіляється завдяки циркуляції атмосфери та океану. Клімат регіону залежить від широти, а також від висоти над рівнем моря та близькості до пом'якшувальних погоду океанів. У більшості регіонів трапляються суворі погодні умови, такі як тропічні циклони, грози та спека, які значною мірою впливають на життя.

Земля, як і більшість інших тіл Сонячної системи, утворилася 4,5 мільярда років тому з газу ранньої Сонячної системи. Протягом першого мільярда років історії Землі утворився океан, а потім у ньому розвинулося життя. Життя поширилося по всьому світу та почало впливати на атмосферу і поверхню Землі, що призвело до кисневої катастрофи два мільярди років тому. Люди з'явилися 300 000 років тому, і в 2022 році чисельність населення перевищила 8 мільярдів осіб. Виживання людей залежить від біосфери Землі та природних ресурсів, але вони самі все більше впливають на довкілля Землі. Сьогодні вплив людства на клімат, ґрунти, води та екосистеми Землі є нестійким, загрожує власному життю людства і спричиняє повсюдне зникнення інших видів життя.

Етимологія

Українське слово Земля споріднене з литовськими žẽmė "земля", žẽmas "низький", латиськими словами zeme "земля", zems "низький", пруськими same, semme "земля", semmai "низький", давньоперським словом zām-.

Деякі українські вислови зі словом Земля:

За тридев'ять (за сім) земель - дуже далеко.

Немов виринути з-під землі - раптово з'явитися.

Топтати землю - бути живим, жити.

Не чути землі під собою - бути збудженим, схвильованим чим-небудь радісним, дуже жваво рухатися, працювати.

Земля обітована - за біблійною легендою це райська країна.

Землі не доторкатися - дуже легко й швидко бігти.

Відриватися від землі - втрачати зв'язок із дійсністю.

Врости в землю; прикипіти (прирости) до землі - завмерти, застигнути на місці від сильних переживань, великої несподіванки.

Лишитися між небом і землею - бути у невизначеному, непевному становищі.

Сучасне англійське слово Earth розвинулося через середньоанглійську мову від давньоанглійського іменника, який найчастіше пишеться eorðe. Воно має споріднені слова в кожній германській мові. У своєму найдавнішому засвідченні слово eorðe вже використовувалося для перекладу багатьох значень латинського terra та грецького γῆ gē: земля, її ґрунт, суша, людський світ, поверхня світу (разом з морем) і власне земна куля. Як і у разі з римською Террою/Теллусом і грецькою Геєю, Земля могла бути уособленою богинею в германському язичництві.

Іноді назва Терра /ˈtɛrə/ використовується у науковій літературі, особливо в науковій фантастиці, щоби відрізнити населену людством планету від інших, тоді як у поезії Теллус /ˈtɛləs/ використовується для позначення уособлення Землі. Терра також є назвою планети в деяких романських мовах (мовах, що розвинулися з латини), як-от італійська та португальська, тоді як в інших романських мовах це слово породило назви з дещо зміненим написанням (наприклад, іспанська Tierra та французька Terre).

Планетарні характеристики

Земля обертається навколо Сонця еліптичною орбітою (дуже близькою до колової) з середньою швидкістю 29 785 м/ с на середній відстані 149,6 млн км із періодом, що приблизно дорівнює 365,24 доби ( зоряний рік). Земля має супутник - Місяць, який обертається навколо Землі на середній відстані 384 400 км. Нахил земної осі до площини екліптики становить 66°33′22″. Період обертання Землі навколо своєї осі становить 23 год 56 хв 4,1 с. Обертання навколо власної осі зумовлює зміну дня і ночі, а нахил земної осі до площини екліптики разом із обертанням навколо Сонця - зміну пір року.

Форма Землі - геоїд. Середній радіус Землі становить 6371,032 км, екваторіальний - 6378,16 км, полярний - 6356,777 км. Площа поверхні земної кулі 510 млн км², об'єм - 1,083·10 ¹² км³, середня густина - 5518 кг/м³. Маса Землі становить 5976·10 ²¹ кг. Земля має магнітне і тісно пов'язане з ним електричне поля[джерело? ]. Гравітаційне поле Землі зумовлює її близьку до сферичної форму й існування атмосфери.

За сучасними космогонічними уявленнями, Земля утворилася приблизно 4,7 млрд років тому з розсіяної в протосонячній системі газопилової речовини. Внаслідок диференціації речовини Землі, під дією гравітаційного поля, в умовах розігріву земних надр виникли і розвинулися різні за хімічним складом, агрегатним станом і фізичними властивостями оболонки - геосфери: ядро, мантія, земна кора, гідросфера, атмосфера, магнітосфера. У складі Землі переважає залізо (34,6 %), кисень (29,5 %), кремній (15,2 %), магній (12,7 %)[джерело? ]. Земна кора, мантія і внутрішня частина ядра тверді ( зовнішня частина ядра вважається рідкою)[джерело? ]. Від поверхні Землі до центру зростають тиск, густина й температура. Тиск у центрі планети становить 3,6·10 ¹¹ Па, густина - приблизно 12,5·10³ кг/м³, температура - від 5 000 до 6 000 °C. Основні типи земної кори - материкова й океанічна, у перехідній зоні від материка до океану - кора проміжної будови.

Історія утворення

Земля утворилася приблизно 4,54 млрд років тому з дископодібної протопланетарної хмари разом з іншими планетами Сонячної системи. Формування Землі завдяки акреції тривало 10-20 млн років. Спочатку Земля була повністю розплавленою, але поступово охолола, і на її поверхні утворилася тонка тверда оболонка - земна кора.

Незабаром після утворення Землі, приблизно 4,53 млрд років тому, утворився Місяць. Одна з сучасних теорій утворення єдиного природного супутника Землі стверджує, що це відбулося як наслідок зіткнення з масивним небесним тілом, яке назвали Тейя.

Первинна атмосфера Землі утворилася внаслідок дегазації гірських порід і вулканічної активності. З атмосфери сконденсувалася вода, утворивши Світовий океан. Попри те, що Сонце на той час світило на 70 % слабше[джерело? ], ніж тепер, геологічні дані свідчать, що океан не замерз, що, можливо, пов'язане з парниковим ефектом. Приблизно 3,5 млрд років тому сформувалося магнітне поле Землі, що захистило її атмосферу від сонячного вітру.

Утворення Землі і початковий етап її розвитку (тривалістю приблизно 1,2 млрд років) належать до догеологічної історії. Абсолютний вік найдавніших гірських порід становить понад 3,5 млрд років і, починаючи з цього часу, веде відлік геологічна історія Землі, яка поділяється на два нерівні етапи: докембрій, що тривав приблизно 5/6 усього геологічного літочислення (близько 3 млрд років), і фанерозой, що охоплює останні 570 млн років. Близько 3-3,5 млрд років тому внаслідок еволюції матерії на Землі виникло життя, почався розвиток біосфери - сукупності всіх живих організмів (так звана жива речовина Землі), яка суттєво вплинула на розвиток атмосфери, гідросфери й геосфери (принаймні в частині осадової оболонки). У результаті кисневої катастрофи діяльність живих організмів змінила склад атмосфери Землі, збагативши її киснем, що створило можливість для розвитку аеробних живих істот.

Еволюція життя

Хімічні реакції привели до появи перших самовідтворюваних молекул приблизно чотири мільярди років тому. Півмільярда років потому виник останній спільний предок усього нинішнього життя. Поступовий розвиток фотосинтезу дозволив збирати енергію Сонця безпосередньо формами життя. Отриманий молекулярний кисень (O ₂) накопичувався в атмосфері і завдяки взаємодії з ультрафіолетовим сонячним випромінюванням утворював захисний озоновий шар (O ₃) у верхніх шарах атмосфери. Залучення менших клітин у більші привело до розвитку складних клітин, які називаються еукаріотами. Справжні багатоклітинні організми утворилися, коли клітини всередині колоній ставали все більш спеціалізованими. Завдяки поглинанню шкідливого ультрафіолетового випромінювання озоновим шаром, життя колонізувало поверхню Землі. Серед найдавніших скам'янілостей, що свідчать про існування життя - скам'янілості мікробних матів, знайдені в пісковику віком 3,48 мільярда років у Західній Австралії, біогенний графіт, знайдений у мета-осадових породах віком 3,7 мільярда років у Західній Гренландії, а також залишки біотичного матеріалу, котрий знайдений у скелях віком 4,1 мільярда років у Західній Австралії. Найдавніші прямі докази життя на Землі містяться в австралійських породах віком 3,45 мільярда років, які засвідчують скам'янілості мікроорганізмів.

Протягом неопротерозою, від 1000 до 539 млн років тому, велика частина Землі могла бути вкрита льодом. Ця гіпотеза була названа " Земля-сніжка", що являє особливу цікавість, оскільки вона передувала кембрійському вибуху, коли багатоклітинні форми життя значно ускладнилися. Після кембрійського вибуху, 535 млн років, відбулося принаймні п'ять великих масових вимирань і багато незначних. Окрім передбачуваного нинішнього вимирання в голоцені, останнє відбулося 66 млн років тому, коли зіткнення з астероїдом спровокувало вимирання не птахоподібних динозаврів та інших великих рептилій, але переважно пожаліло дрібних тварин, таких як комахи, ссавці, ящірки та птахи. Життя ссавців урізноманітнилося протягом останніх 66 млн років, і кілька мільйонів років тому африканська мавпа набула здатності стояти вертикально. Це полегшувало використання знарядь і сприяло спілкуванню, яке забезпечувало харчування та стимуляцію, необхідні для збільшення мозку, що привело до появи та розвою людини. Розвиток сільського господарства, а згодом і цивілізації, призвів до того, що люди здійснили вплив на Землю, а також на природу та велику кількість інших форм життя, що продовжується й донині.

Майбутнє планети

Біологічне і геологічне майбутнє Землі можна екстраполювати на основі передбачуваних ефектів кількох довгострокових впливів. До них належать: хімічний склад поверхні Землі, швидкість охолодження внутрішньої частини планети, гравітаційні взаємодії з іншими об'єктами Сонячної системи і постійне збільшення світності Сонця. Невизначеним чинником в цій екстраполяції є постійний вплив технологій, впроваджуваних людьми, таких як кліматична інженерія, які можуть викликати значні зміни на планеті. Нинішнє голоценове вимирання викликано технологіями, і наслідки можуть тривати до п'яти мільйонів років. Своєю чергою, технології можуть призвести до вимирання людства, в підсумку чого планета поступово повернеться до більш повільних темпів еволюції, обумовлених винятково довгостроковими природними процесами.

Через проміжки часу в сотні мільйонів років, випадкові небесні явища представляють глобальний ризик для біосфери, що може призвести до масових зникнень. До них відносяться удари комет або астероїдів, а також можливість масивного вибуху зірки, званої надновою, в радіусі 100 світлових років від Сонця. Інші великомасштабні геологічні події, більш передбачувані. Теорія Міланковича пророкує, що на планеті будуть тривати льодовикові періоди, у всякому разі, до тих пір, поки не закінчиться четвертинне зледеніння. Ці періоди викликані змінами ексцентриситету, нахилу осі і прецесії орбіти Землі. У межах циклу суперконтиненту який триває, тектоніка плит, ймовірно, призведе до утворення суперконтиненту через 250-350 мільйонів років. За деякий час в наступні 1,5-4,5 мільярда років, нахил осі Землі може почати піддаватися хаотичним перемінам зі зміною нахилу осі до 90°.

Форма Землі

Фігура Землі - це ідеалізація, за допомогою якої намагаються описати форму планети. Залежно від мети опису використовують різні моделі форми Землі.

Перше наближення

Найгрубішою формою опису фігури Землі при першому наближенні - є сфера. Для більшості проблем загального землезнавства цього наближення видається достатнім, щоб використовувати в описі чи дослідженні деяких географічних процесів. У такому разі відкидають сплющеність планети при полюсах як несуттєве зауваження. Земля має одну вісь обертання та екваторіальну площину - площину симетрії та площини симетрії меридіанів, що характерно відрізняє її від нескінченності множин симетрії ідеальної сфери. Горизонтальна структура географічної оболонки характеризується визначеною поясністю та певною симетрією щодо екватора.

Друге наближення

Третє наближення

Через те, що екваторіальний переріз Землі також еліпс з різницею довжин півосей 200 м й ексцентриситетом 1/30000, третьою моделлю виступає тривісний еліпсоїд. У географічних дослідженнях ця модель майже не використовується, вона лише свідчить про складну внутрішню будову планети.

Четверте наближення

Геоїд - це еквіпотенціальна поверхня, що збігається з середнім рівнем Світового океану, є геометричним місцем точок простору, що мають однаковий потенціал сили ваги. Така поверхня має неправильну складну форму, тобто не є площиною. Рівнева поверхня в кожній точці перпендикулярна до виска. Практичне значення та важливість цієї моделі полягає в тому, що лише за допомогою виска, рівня, нівеліра та інших геодезичних приладів можна простежити положення рівневих поверхонь, тобто, в нашому випадку, геоїда.

Склад і структура

Хімічний склад

Внутрішня структура

Див. також Геологія, Мінерагенія Землі, Пульсаційна гіпотеза, Сейсмічність Землі, Тектоніка плит

Внутрішнє ядро, за припущенням, має діаметр 2600 км і складається з чистого заліза чи нікелю, зовнішнє ядро товщиною 2250 км із розплавленого заліза або нікелю, мантія близько 2900 км завтовшки складається переважно з твердих гірських порід, відділена від земної кори поверхнею Мохоровичича. Кора і верхній шар мантії утворюють 12 основних рухомих блоків, деякі з них несуть континенти. Плато постійно повільно рухаються, цей рух називається тектонічним дрейфом.

Під горами кора потовщується, в рифтових долинах серединно-океанічних хребтів майже зникає. На нижній межі земної кори, - поверхні Мохоровичича, - швидкості сейсмічних хвиль зростають стрибкоподібно, що пов'язано переважно зі зміною речовинного складу з глибиною, переходом від гранітів і базальтів до ультраосновних гірських порід верхньої мантії. Шари В, С, D', D" входять у мантію. Шари Е, F і G утворюють ядро Землі радіусом 3486 км. На межі з ядром ( поверхні Гутенберґа) швидкість поздовжніх хвиль різко зменшується на 30 %, а поперечні хвилі зникають, що вказує на те, що зовнішнє ядро (шар Е, що тягнеться до глибини 4980 км) рідке. Нижче перехідного шару F (4980-5120 км) знаходиться тверде внутрішнє ядро (шар G), в якому знову поширюються поперечні хвилі.

У твердій земній корі переважають такі хімічні елементи: кисень (47,0 %), кремній (29,0 %), алюміній (8,05 %), залізо (4,65 %), кальцій (2,96 %), натрій (2,5 %), магній (1,87 %), калій (2,5 %), титан (0,45 %), які в сумі становлять 98,98 %. Найрідкісніші елементи: Ро (приблизно 2·10 −14 %), Ra (2·10 −10 %), Re (7·10 −8 %), Au (4,3·10 −7 %), Bi (9·10 −7 %) тощо.

Внаслідок магматичних, метаморфічних, тектонічних процесів і процесів осадоутворення земна кора різко диференційована, в ній протікають складні процеси концентрації і розсіяння хімічних елементів, що приводять до утворення різних типів порід.

Вважають, що верхня мантія за складом близька до ультраосновних порід, в яких переважає О (42,5 %), Mg (25,9 %), Si (19,0 %) і Fe (9,85 %). У мінеральному відношенні тут панує олівін, менше піроксенів. Нижню мантію вважають аналогом кам'яних метеоритів (). Ядро 3емлі за складом аналогічне залізним метеоритам і містить приблизно 80 % Fe, 9 % Ni, 0,6 % Co. На основі метеоритної моделі розрахований середній склад Землі, в якому переважає Fe (35 %), О (30 %), Si (15 %) і Mg (13 %).

Температура є однією з найважливіших характеристик земних надр, що дозволяють пояснити стан речовини в різних шарах і побудувати загальну картину глобальних процесів. За вимірюваннями в свердловинах температура на перших кілометрах наростає з глибиною з градієнтом 20 °C/км. На глибині 100 км, де знаходяться первинні вогнища вулканів, середня температура трохи нижча за температуру плавлення гірських порід і дорівнює 1100 °C. При цьому під океанами на глибині 100-200 км температура вища, ніж під континентами, на 100-200 °C. Стрибок густини речовини в шарі С на глибині 420 км відповідає тиску 1,4·10 ¹⁰ Па і ототожнюється з фазовим переходом в олівіні, який відбувається при температурі приблизно 1600 °C. На межі з ядром при тискові 1,4·10 ¹¹ Па і температурі порядку 4000 °C силікати перебувають у твердому стані, а залізо в рідкому. У перехідному шарі F, де залізо твердне, температура може бути 5000 °C, в центрі Землі - 5000-6000 °C, тобто, відповідна температурі поверхні Сонця.

Теплові процеси

Між планетою та навколишнім середовищем постійно відбувається енергомасообмін. Планета повсякчас отримує неймовірний обсяг енергії від Сонця через випромінювання, водночас частину цього енергетичного потоку вона віддає в космос у вигляді як віддзеркаленого випромінювання ( альбедо земної поверхні, хмар), так і теплової енергії.

Географічна оболонка

Визначна особливість будови земної поверхні полягає в розподілі на материки і океани. Велика частина Землі зайнята Світовим океаном (361,1 млн км²; 70,8 %), суходіл становить 149,1 млн км² (29,2 %), і утворює шість материків ( Євразію, Африку, Північну Америку, Південну Америку, Антарктиду і Австралію) і острови. Він підіймається над рівнем світового океану в середньому на 875 м (найбільша висота 8848 м - гора Джомолунгма), гори посідають понад 1/3 поверхні суходолу. Пустелі вкривають приблизно 20 % поверхні суходолу, ліси - близько 30 %, льодовики - понад 10 %. Амплітуда висот на планеті сягає 20 км. Середня глибина світового океану приблизно дорівнює 3800 м (найбільша глибина 11 020 м - Маріанський жолоб (западина) у Тихому океані). Обсяг води на планеті становить 1370 млн км³, середня солоність 35 ‰ ( г/ л).

Гідросфера

Атмосфера Землі, загальна маса якої 5,15·10 ¹⁵ т, складається з повітря - суміші в основному азоту (78,08 %) і кисню (20,95 %), 0,93 % аргону, 0,03 % вуглекислого газу, інше - це водяна пара, а також інертні та інші гази. Найбільша температура поверхні суходолу - 57-58 °C (у тропічних пустелях Африки і Північної Америки), найменша - близько −90 °C (у центральних районах Антарктиди).

Атмосфера Землі захищає все живе від згубного впливу космічного випромінювання.

Хімічний склад атмосфери Землі: 78,1 % - азот, 20 - кисень, 0,9 - аргон, решта - вуглекислий газ, водяна пара, водень, гелій, неон.

Атмосфера Землі включає:

Погода і клімат

Вода здійснює на поверхні землі постійний кругообіг. Випаровуючись із поверхні вод та суходолу, за сприятливих умов водяна пара піднімається вгору в атмосфері, що призводить до утворення хмар. Вода повертається на поверхню землі у вигляді атмосферних опадів і стікає до морів і океанів системою річок.

Кількість сонячної енергії, яку отримує поверхня Землі, зменшується зі зростанням широти. Чим далі від екватора, тим менший кут падіння сонячних променів на поверхню, і тим більша відстань, яку повинен пройти промінь в атмосфері. Внаслідок цього середньорічна температура на рівні моря зменшується приблизно на 0.4 °C на один градус широти. Поверхню Землі розділяють на широтні пояси з приблизно однаковим кліматом: тропічний, субтропічний, помірний та полярний. Класифікація кліматів залежить від температури та кількості опадів. Найбільше визнання здобула класифікація кліматів Кеппена, за якою виділяють п'ять широких груп - вологі тропіки, пустеля, вологі середні широти, континентальний клімат, холодний полярний клімат. Кожна з цих груп розділяється на специфічні підгрупи.

Магнітне поле

Земна гравітація

Положення у Сонячній системі

Земля - відкрита система в космосі, вона постійно взаємодіє з навколишнім космічним середовищем: отримує енергію від Сонця, випромінює тепло. На планету постійно потрапляють метеори, космічний пил, зрідка метеорити та комети. Планета постійно перебуває під впливом сонячного вітру (потік іонізованих атомів водню 90 % та гелію 10 % зі швидкістю 350-450 км/с врізається в магнітосферу) та космічного випромінювання (потік високоенергетичних ядер водню). Земля постійно гравітаційно взаємодіє з Місяцем та Сонцем (в значно меншій мірі з іншими планетами Сонячної планети), що обумовлює припливні явища.

Повний обіг навколо осі планета здійснює за добу - 23 години 56 хвилин 4 секунди. З цим рухом пов'язані декілька географічних наслідків:

під дією сил тяжіння та відцентрової сили Земля стає опуклою поблизу екватора та сплющеною біля полюсів;

відбувається зміна дня і ночі;

утворюється оборотна сила, або сила Коріоліса, завдяки чому всі потоки (водні чи повітряні) в північній півкулі, що рухаються з півночі на південь, відхиляються від свого напрямку праворуч.

Земля виконує один оберт навколо Сонця за кожні 365,256 днів сонячного часу, що відповідає одному року (365 діб 6 годин 9 хвилин 9 секунд). Для зручності вимірюють три роки поспіль по 365 діб кожен, а до четвертого року, високосного, додають 1 добу. Середня відстань від Сонця становить 150 млн км. З точки зору земного спостерігача Сонце рухається на схід відносно зірок зі швидкістю 1°/день. Орбітальна швидкість планети становить у середньому 29,78 км/с.

Нахил осі обертання і сезони

Кут нахилу осі Землі до площини орбіти постійно становить 66° 33′. Нахил осі суттєво впливає на нерівномірний розподіл сонячної радіації по земній поверхні. Це призводить до регулярної зміни пір року.

Заселеність

Природні ресурси

Екологія та ризики

Людська географія

Адміністративний стан Землі

Розвиток уявлень про Землю

Міфологія багатьох народів світу уособлювала Землю як божество, наприклад Гея у стародавніх греків. Священні тексти багатьох релігій містять розповіді про творіння Землі. Людські уявлення про форму Землі змінювалися з часом. Віра в пласку Землю поступилася уявленням про сферичну форму Землі з розвитком мореплавання. До 16 ст. здебільшого вважалося, що Земля є центром Всесвіту, але віра поступилася геліоцентризму, починаючи з часів Миколи Коперника.

Моделювання зображення Землі

Для зручності отримання уявлення про Землю створюють різноманітні моделі. Залежно від призначення, моделі поділяють на загальногеографічні (найпоширеніші) і тематичні (політичні, кліматичні, геологічні, тектонічні, рослинного, тваринного світу та інше). Виділяють тривимірні та двовимірні моделі. До тривимірних відносять глобус - об'ємна модель Землі, що в загальних рисах зберігає її форму, зменшену в десятки мільйонів разів. Двовимірними способами зображення Землі є плани та карти.

План - зображення на горизонтальній площині у великому постійному масштабі невеликої частини земної поверхні. На відміну від плану, географічна карта - зменшене зображення всієї земної поверхні або її частини на площині, побудоване за певними математичними правилами з урахуванням кулястості Землі.

Форми рельєфу земної поверхні на моделі показуються горизонталями.

1. Tara., Hardee, (2013). Exploring student experiences in developmental education at a four year higher education institution. California State University, Long Beach. ISBN 978-1-303-76554-4. OCLC 1020708687.

2. Tara., Hardee, (2013). Exploring student experiences in developmental education at a four year higher education institution. California State University, Long Beach. ISBN 978-1-303-76554-4. OCLC 1020708687.

3. Stanley, Steven M. (2005). Earth system history (вид. 2nd). New York: Freeman. ISBN 978-0-7167-3907-4

4. New evidence suggests life on Earth began at least 3.7 billion years ago. Physics Today. 2016. ISSN 1945-0699. doi:10.1063/pt.5.0210077.

5. Vitousek, Peter M.; Mooney, Harold A.; Lubchenco, Jane; Melillo, Jerry M. (25 липня 1997). Human Domination of Earth's Ecosystems. Science (англ.) 277 (5325). с. 494-499. ISSN 0036-8075. doi:10.1126/science.277.5325.494. Архів оригіналу за 18 листопада 2008.

6. Myers, Norman; Knoll, Andrew H. (2001-05). The biotic crisis and the future of evolution. Proceedings of the National Academy of Science (англ.) 98 (10). с. 5389-5392. ISSN 0027-8424. doi:10.1073/pnas.091092498. Архів оригіналу за 28 липня 2021.

7. Existential Risks: Analyzing Human Extinction Scenarios. www.nickbostrom.com. Архів оригіналу за 24 грудня 2019.

8. Cochelin, Anne-Sophie B.; Mysak, Lawrence A.; Wang, Zhaomin (1 листопада 2006). Simulation of long-term future climate changes with the green McGill paleoclimate model: the next glacial inception. Climatic Change 79. с. 381-401. doi:10.1007/s10584-006-9099-1.

9. Neron de Surgy, O.; Laskar, J. (1 лютого 1997). On the long term evolution of the spin of the Earth.. Astronomy and Astrophysics 318. с. 975-989. ISSN 0004-6361. Архів оригіналу за 8 грудня 2013.

Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Земля - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Земля у Земля́ - третя від Сонця планета Сонячної системи, єдина планета, на якій відоме життя, домівка людства. Земля належить до планет земної групи і є найбільшою з цих планет у Сонячній системі. Землю іноді називають світом, латинською назвою Терра або грецькою - Гея. Земля є об'єктом дослідження значної кількості наук про Землю.

# data[].attributes.headline
Рідна планета 

# data[].attributes.body
Рідна планета

# data[].attributes.headline
Що розповісти дітям п

# data[].attributes.body
Що розповісти дітям про нашу планету до Дня Землі

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
День Землі (англ. Earth Day) - назва, яку використовують по відношенню до різних заходів, що проводяться навесні і покликані спонукати людей бути уважнішими до тендітного і вразливого навколишнього середовища на планеті Земля. День Землі святкується 22 квітня за Конвенцією ООН та в багатьох країнах в день весняного рівнодення, щоб відзначити момент, коли за астрономічними мірками настає середина весни (в Північній півкулі) або осінь (у Південній). Яка ж вона, наша Земля?

Звідки пішла назва Землі

В міфології її грецька назва Гея. Земля була матір'ю гір, долин, струмків і всіх інших наземних утворень. Вона була одружена з Ураном.

Так ось, Земля в міжнародному позначенні її як планети так зовсім не називається. Її офіційна назва - Терра ( Terra). А ось ми самі називаємо нашу планету Землею. Чому так? Справа в тому, що колись люди не знали нічого про планети і щиро вважали, що наша Земля - ​​пласка. Згадайте картинки з книжок з історії, географії, астрономії. Одні вважали, що Земля - ​​це диск, який утримують три слона. Інші - що це плоске тіло, розташоване на панцирі морської черепахи, що стоїть у воді. Або навіть що її переносить по океану з місця на місце величезний кит. Люди представляли нашу планету як своєрідний величезний "земельний млинець", то відповідно, саме так її і назвали "Земля".

До речі, англійці пішли від нас недалеко в цьому. Англійською Земля - ​​це Earth. А тепер дивимося значення слова erda, від якого утворилася назва. Це саме - "грунт".

Будова Землі

Земля не є суцільною. Земна поверхня розділена на частини (тектонічні плити), які плавають на мантії - шар між поверхнею землі, її корою, і її гарячим рідким ядром. Всередині Землі постійно активні землетруси, виверження вулканів і горотворення, що відбувається уздовж кордонів тектонічних плит.

Супутник Землі

Місяць завширшки 3474 км (приблизно чверть земного діаметра). Наша планета має всього один супутник, хоча у Венери і Меркурія їх взагалі немає, а у деяких є два і більше. Місяць сформувався після того, як в Землю врізався гігантський об'єкт. Відірвані уламки і стали складовим матеріалом Місяця. Вчені вважають, що об'єкт був приблизно розміром з Марс.

Характеристики Землі

маса: 5,974 * 1024 кг

екваторіальний радіус: 6378,140 км

середній радіус: 6371,004 км

поверхня Землі: 509 494 365 км2

середня швидкість руху по орбіті: 29,765 км/с або 100 000 км/год

тривалість доби: 23 години 56 хвилин 4,099 секунд

середня відстань від Сонця: 149,6 мільйонів кілометрів

перигелій 147117000 км, афелій - 152083000 км

період обертання по орбіті: 365,25 земних діб

нахил екватора до орбіти: 23 ° 27`

До речі, вчені використовують Землю для вивчення всіх інших планет. Оскільки жодна людина ніколи не відвідувала іншу планету, ми маємо використовувати те, що ми знаємо про Землю, і спробувати вгадати, що інші планети повинні бути подібні. Це називається порівняльна планетологія.

# data[].attributes.attachment_link.title
Що розповісти дітям про нашу планету до Дня Землі

# data[].attributes.attachment_link.description
День Землі (англ. Earth Day) - назва, яку використовують по відношенню до різних заходів, що проводяться навесні і покликані спонукати людей бути уважнішими до тендітного і вразливого навколишнього середовища на планеті Земля. День Землі святкується 22 квітня за Конвенцією ООН та в багатьох країнах в день весняного рівнодення, щоб відзначити момент, коли за астрономічними мірками настає середина весни (в Північній півкулі) або осінь (у Південній).

# data[].attributes.headline
Наша планета - Земля

# data[].attributes.subject
Наша планета - Земля

# data[].attributes.attachment_link.title
Наша планета - Земля. Відео для дітей. Природознавство другий клас.