# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tallene er estimat fra 1950 til 2019, i tillegg til framskrivinger(projeksjoner) fra 2019 til 2095.

Framskrivingene som er gjengitt her er hentet fra FNs befolkningsavdeling siste framskrivninger, og er basert på medium-varianten, det vil si at andre faktorer som fruktbarhet, migrasjon og levealder holder seg stabile.

# data[].attributes.headline
Tidenes laveste fruktbarhetstall i Norge (artikkel, NRK)

# data[].attributes.subject
Tidenes laveste fruktbarhetstall i Norge (artikkel, NRK)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I 2018 ble det født 55.100 barn i Norge. Det er 1500 færre enn i 2017, skriver SSB.

Fruktbarheten har falt hvert eneste år siden 2009, og nivået var rekordlavt også i 2017.

- Nedgangen er en trend som nå har pågått i nesten ti år. Fruktbarheten har altså sunket med 0,42 barn, det vil si nesten et halvt barn per kvinne, det siste tiåret, sier SSB-rådgiver Espen Andersen.

Sogn og Fjordane var fylket med den høyeste fruktbarheten i landet, med 1,73 barn per kvinne.

Oslo har det laveste nivået, med et fruktbarhetsnivå på 1,44.

De eneste fylkene som ikke hadde en nedgang i fruktbarheten i fjor, var Telemark og Troms. Den største nedgangen var i Vest-Agder.

SSBs kurve over Samlet fruktbarhetstall (SFT) i perioden 1970-2018.
Foto: SSB

Eldre førstegangsmødre

SSB skriver videre at økende fødealder er en viktig årsak til nedgangen.

- Bare de siste to årene har gjennomsnittlig alder ved første fødsel for mødre økt med et halvt år, sier Andersen.

Gjennomsnittsalderen for førstegangsfødende var i fjor 29,5 år, mens førstegangsfedre i snitt var 31,8 år.

De eldste førstegangsmødrene bor i Oslo, de yngste i Finnmark. Forskjellen er på over fire år.

Det er også færre som får flere enn to barn. Såkalte flerfødsler med tvillinger og trillinger er også på sitt laveste nivå siden 1994.

Solberg: - Norge trenger flere barn

Statsminister Erna Solberg brukte deler av sin nyttårstale til å oppfordre nordmenn til å få flere barn.

- Samfunnet vårt går rundt fordi voksne tar omsorg for barna. Og arbeidsføre sørger for de eldre. De neste tiårene får vi problemer med denne modellen. Vi må legge godt til rette for å få barn i studietiden og tidlig i karrieren, sa Solberg.

Seniorforsker Astri Syse i SSB sa til Klassekampen i januar at mer utdannelse er en del av forklaringen.

- Folk investerer mer i høyere utdanning. Så vil de gjerne ha en interessant og fast jobb og en egnet bolig før de får barn. Lite tyder på at det er mange flere enn før som ikke vil ha barn, det bare "passer ikke nå", sa hun.

I desember i fjor ble det satt sammen en arbeidsgruppe med representanter fra tre ulike departementer. Gruppa skal vurdere endringer i støtteordningene til familier for å legge til rette for at nordmenn skal få flere barn.

- Jeg synes det er et tankekors at nordmenn venter lenger og lenger med å få barn. Vi vet at jo eldre du blir, jo vanskeligere er det å bli gravid, sa barne- og likestillingsminister Linda Hofstad Helleland (H) i januar.

# data[].attributes.attachment_link.title
Tidenes laveste fruktbarhetstall i Norge

# data[].attributes.attachment_link.description
I 2018 ble det født 55.100 barn i Norge. Det er 1500 færre enn i 2017, skriver SSB. Fruktbarheten har falt hvert eneste år siden 2009, og nivået var rekordlavt også i 2017. - Nedgangen er en trend som nå har pågått i nesten ti år.

# data[].attributes.attachment_link.description
Landegrenser er en poetisk animasjonsfilm som stiller universelle spørsmål om hvordan vi mennesker har inndelt verden i nasjoner og skapt både naturlige og unaturlige grenser. Hvilke problemer eier ingen grenser og hvordan løser vi problemer på tvers av grensene?
Filmen bruker en søt og leken hval som gjennomgangsfigur og denne krysser grenser fritt, blir syk av søppel og ender til slutt opp strandet på en strand med mange nasjoners flagg i sin buk. Hvem har ansvar for klimaproblemene på tvers av landegrensene?
Filmen har fortellerstemme lest av Anne Marie Ottersen. 


Den engelske versjonen av Landegrenser (Borders) vant Golden Trophy på Deauville Green Awards 2018 i kategorien Fight and Adaptation to Climate Change, og ble kåret til beste animasjonsfilm på Terres Festival i Spania, 2019.

«Landegrenser»  er én av tre filmer i læreverket ”På Høyden – fagundervisning i grunnleggende norsk for minoritetsspråklig ungdom” av forfatterne Kristin Fagerheim og Andrianne Skjold. Forfatterne, som til daglig er lærere for minoritetsspråklig ungdom, ønsket filmer som kunne igangsette debatt i klasserommet, gjerne provosere og føre til ettertanke og refleksjon. Deres erfaring var at film var godt egnet til å trigge diskusjon og engasjement , spesielt om temaer som kan være betente eller vanskelig å snakke om på tvers av forskjellige kulturer og nasjonalitet. Målgruppen for filmen er minoritetsspråklig ungdom i grunnskolen. Filmene er oversatt/versjonert til dari, pashto, tigrinja, arabisk og somali i tillegg til norsk og engelsk. 

Oppdragsgiver: Aschehoug undervisning
Finansiert av Utdanningsdirektoratet

# data[].attributes.headline
Verdens befolkning (store norske leksikon)

# data[].attributes.subject
Verdens befolkning (store norske leksikon)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mennesket, homo sapiens, har eksistert i flere hundre tusen år. De første mennesker levde av jakt, fiske og sanking, og sannsynligvis nådde få det vi i dag vil kalle høy alder.

I det lange tidsrommet frem til jordbruket tok til for 10 000-12 000 år siden, må menneskeheten ha vokst svært langsomt. Det er anslått at omtrent fire millioner mennesker levde på Jorda for 12 000 år siden. Etter hvert begynte menneskene å temme ville dyr og gjøre dem til husdyr, og de begynte systematisk å dyrke planter, men fortsatt var veksten i verdens folketall langsom. Ved begynnelsen av vår tidsregning, for drøyt 2000 år siden, var verdens folketall sannsynligvis rundt 200 millioner.

Det romerske imperiet, som strakte seg fra Storbritannia i nord til det nordlige Afrika i sør, oppmuntret til sterk befolkningsvekst. Det var nødvendig for å opprettholde og forsvare riket. Men folkeveksten forutsatte også stadig mer omfattende naturressurser, ikke minst mat. Korn- og fruktdyrking og omfattende transport av matvarer måtte til for å brødfø en voksende befolkning.

I år 1000 var folketallet på Jorda et sted mellom 275 og 345 millioner. Selv om de fleste nok var jegere, gjetere, fiskere og jordbrukere og utnyttet naturressursene nokså direkte, viser ruvende byggverk, både religiøse og verdslige, mange skapende sider ved menneskeheten. Veier, systemer for vanning, havneanlegg, byer og annen bebyggelse forteller om relativt velorganiserte samfunn.

Folketallet rundt 1750 var sannsynligvis 750-800 millioner. Det betyr at vekstraten i gjennomsnitt må ha vært rundt 0,1 prosent i året fra år 1 fram til midten av 1700-tallet.

Imidlertid må det ha vært betydelige svingninger rundt dette gjennomsnittet. Perioder med vekst har vekslet med perioder med stagnasjon eller tilbakegang, først og fremst på grunn av begivenheter som har påvirket dødeligheten.

Fra midten av 1700-tallet begynte en periode med gjennomgående sterkere vekst. Den gjennomsnittlige årlige vekstraten var omtrent 0,5 prosent mellom 1750 og 1900, men fortsatt med betydelig variasjon.

De nesten 1,2 milliarder menneskene som befolket Jorda midt på 1800-tallet, kunne observere og delta i en rekke hendelser og begivenheter med avgjørende betydning for befolkningsutviklingen. Masseproduksjon i industrien var kommet i gang, hurtigere og mer effektive transportmidler, som jernbane og dampskip, åpnet for mange nye muligheter og valg. Sykdommer ble bekjempet mer systematisk, og stadig flere fikk kunnskap om hvor viktige hygieniske og sanitære forhold var for helsetilstand og dødelighet.

I perioden 1900 til 1960 fortsatte den gjennomsnittlige årlige befolkningsveksten å øke, og i slutten av 1960-årene vokste befolkningen på Jorda med over to prosent årlig. Deretter har den prosentvise veksten sunket, og i perioden 2015-2020 er den anslått til 1,1 prosent årlig. Den relative veksten er altså blitt vesentlig mindre de siste tiårene.

Da folkemengden på Jorda var mindre enn én milliard, rundt år 1800, bodde drøyt 20 prosent i Europa vest for Ural og om lag to tredjedeler i Asia. Hundre år senere, i 1900, da folketallet var 1650 millioner, bodde 25 prosent i Europa og 60 prosent i Asia.

I 1980 var Europas andel sunket til 17 prosent. Asia hadde fortsatt rundt 60 prosent, mens Nord- og Sør-Amerika til sammen hadde 14 prosent og Afrika 10,5 prosent.

For 2020 er fordelingen anslått slik: Europa (inkludert Russland) 10 prosent, Asia 60 prosent, Afrika 17 prosent, Nord-Amerika 5 prosent, Latin-Amerika 8 prosent og Oseania 0,5 prosent.

I løpet av drøyt hundre år er altså Europas andel av verdens befolkning redusert fra en fjerdedel til en tidel, og med de demografiske trendene vi nå ser, vil andelen sannsynligvis synke ytterligere.

Afrika er det kontinentet som har raskest vekst i folketallet. Dette henger sammen med at fruktbarheten i Afrika fortsatt er høy. FN forventer at folketallet i Afrika vil dobles de neste 40 årene; fra 1,34 milliarder i 2020 til 2,7 milliarder i 2050-årene.

Spørsmålet om hvor mange mennesker som kan leve på Jorda, har vært stilt en rekke ganger gjennom de mer enn to hundre årene som har gått siden Thomas Malthus presenterte sine dystre framtidsutsikter om overbefolkning og hungersnød i "An Essay on the Principle of Population" (1798). Dette er også et viktig tema i befolkningsdebatt og befolkningspolitikk.

I diskusjonen om hvor stor befolkning Jorda har kapasitet til, har begreper som bæreevne, bæredyktighet, bærekraft og bærekraftig utvikling stått sentralt. Begrepene har vært nyttige i forbindelse med diskusjonen om befolkningspress og overbefolkning, om hvor grensen for vekst går, og om befolkningsveksten vil stoppe opp før denne grensen blir nådd.

OsloMet - storbyuniversitetet

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Marianne Tønnessen / United Nations Population Division

# data[].attributes.attachment_link.title
verdens befolkning - Store norske leksikon

# data[].attributes.attachment_link.description
Ved inngangen til 2022 er det 7,9 milliarder mennesker i verden, ifølge FNs beregninger. Folketallet i verden passerte 7 milliarder - 7000 millioner - i 2011. Årlig vokser verdens befolkning med omkring 80 millioner. Tallet øker langsommere enn på slutten av 1980-årene, da veksten noen år var på over 90 millioner mennesker.

# data[].attributes.attachment_link.description
Statistikken viser tal for befolkninga for Noreg og alle norske fylke og kommunar.

# data[].attributes.attachment_link.description
Statistikk i sanntid over verdens befolkning, regjeringer, økonomi, samfunn, media, miljø, mat, vann, energi og helse. Interessant statistikk med verdens befolkning, karbondioksidutslipp, matmangel, pengebruk, produksjon og mye mer.

# data[].attributes.headline
Hans Rosling om befolkningsutviklingen i Norge (på svensk, ca. 4 min.)

# data[].attributes.subject
Hans Rosling om befolkningsutviklingen i Norge (på svensk, ca. 4 min.)

# data[].attributes.attachment_link.title
Hans Rosling: Norges suksess på 5 minutter

# data[].attributes.headline
Harald Eia forklarer befolkningsutviklingen i Norge (ca. 11 min.)

# data[].attributes.subject
Harald Eia forklarer befolkningsutviklingen i Norge (ca. 11 min.)

# data[].attributes.headline
Erna Solbergs nyttårstale 2018 (fra ca.10min.)

# data[].attributes.subject
Erna Solbergs nyttårstale 2018 (fra ca.10min.)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- Jeg tror ikke jeg trenger å forklare hvordan dette gjøres. Jeg skal heller ikke komme med noen pålegg, sa statsminister Erna Solberg (H) i sin nyttårstale.

Bak de lettere humoristiske uttalelsene ligger et større alvor: Det fødes for få barn i Norge til at den norske velferdsmodellen kan opprettholdes på dagen nivå. Hver av oss må få litt over to barn i gjennomsnitt hvis vi skal opprettholde folketallet. I dag fødes det bare 1,6 barn per nordmann.

- Samfunnet vårt går rundt fordi voksne tar omsorg for barna. Og arbeidsføre sørger for de eldre. De neste tiårene får vi problemer med denne modellen. Vi nordmenn får stadig færre barn, sa Solberg.

Frir til KrF-folket

Hun påpeker dessuten at mange av forskjellige grunner venter lenge med å få barn, noe som betyr at flere får problemer med å bli gravide og trenger hjelp av helsetjenesten for å få det til. Statsministeren mener derfor det er grunn til å spørre seg om det er "for vanskelig å få barn tidlig".

- Vi må legge godt til rette for å få barn i studietiden og tidlig i karrieren, konkluderte hun.

Hennes nyttårstale kretset i stor grad rundt barna, familien og hvordan statsministeren ønsker at det norske samfunnet skal være det som er best på å gi barn og ungdom trygghet og muligheter.

Hvis Solberg har et ønske om å innynde seg hos grasrota i Kristelig Folkeparti før de svært vanskelige regjeringsforhandlingene tar til onsdag, støtte hun dem i hvert fall ikke fra seg med nyttårstalen.

Den lignet til forveksling mange av talene som hvert år blir framført på KrFs landsmøter.

Statsminister Erna Solberg (H) er bekymret for lave fødselstall, og ber nordmenn lage flere barn i sin nyttårstale 1. januar 2019.
Foto: Håkon Mosvold Larsen / NTB scanpix

- Familien er det viktigste

- Familien er det viktigste og næreste fellesskapet vi har, sa hun, og fulgte opp med å si at "når vi setter barn til verden, så er det viktig hva slags samfunn vi overlater til dem".

Svaret er et samfunn som er i like god forfatning som da vår generasjon overtok det.

- Vi kaller det et bærekraftig velferdssamfunn. Økonomisk bærekraftig ved at flere kommer i arbeid og flere arbeider lenger før de går av med pensjon. Sosialt bærekraftig ved at vi bevarer tillit og små forskjeller mellom folk. At vi inkluderer flere og unngår at grupper blir stående på utsiden. Og miljømessig bærekraftig ved at vi tar vare på klima og miljø, sa statsministeren.

# data[].attributes.attachment_link.title
Statsministeren bekymret over lave fødselstall

# data[].attributes.attachment_link.description
Jeg tror ikke jeg trenger å forklare hvordan dette gjøres. Jeg skal heller ikke komme med noen pålegg, sa statsminister Erna Solberg (H) i sin nyttårstale. Bak de lettere humoristiske uttalelsene ligger et større alvor: Det fødes for få barn i Norge til at den norske velferdsmodellen kan opprettholdes på dagen nivå.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Norges demografi er den statistiske beskrivelsen og analysen av befolkningen bosatt i landet Norge, og dens aldersmessige, kulturelle og sosiale utvikling som gruppe. Demografien i Norge studeres særlig av Statistisk sentralbyrå, men også som implisitt forskningsfelt ved forskningsmiljøer innen samfunnsøkonomi, by- og regionutvikling, arbeidsmarked, handel og samferdsel. Demografien og den demografiske utviklingen i Norge er viktig input til svært mye planlegging av infrastruktur, dimensjonering av utdanning, helsevesen, aldersomsorg og en rekke andre offentlige og private tjenester.

Folketallet 1. januar 2019 var ifølge Statistisk sentralbyrå 5 328 212 personer. Det var 584 233 utenlandske borgere bosatt i landet 1. januar 2019.

I 1665 hadde Norge 440 000 innbyggere, i 1822 passerte folketallet én million. De neste millionene ble passert i 1890, 1942, 1975 og fem millioner i 2012.

Det er anslått av SSB at Norge vil nå seks millioner i år 2030.

Tabellen nedenfor og figurene til høyre viser utviklingen i folketallet i Norge over tid. Nedgangen fra 1300 til 1500 skyldes hovedsakelig svartedauden som kom til Norge i 1349, og senere pestepidemier frem til 1645. Fra 1500-tallet av økte befolkningen igjen, og i 1660 var det over dobbelt så mange mennesker i Norge som det var bare 150 år tidligere. Tallene for befolkningen i tiden mellom 1000 og 1500 er basert på meget løse beregninger og antagelser. Det første manntallet ble tatt i 1664, mens den første folketellingen ble avholdt i 1769.

1000: 100-200 000
1300: 300-450 000
1500: 140-200 000
1665: 440 000
1701: 504 000
1769: 724 000
1801: 883 487
1822: 1 000 000
1823: 1 013 000
1855: 1 490 047
1860: 1 596 000
1870: 1 758 000
1880: 1 923 283
1889: 2 000 000
1890: 2 004 102

Antall tusen innbyggere i Norge ved inngangen til hvert århundre.

Fødsler og døde

I 2014 var det 59 100 fødsler og 40 400 døde. Noe som ga et fødselsoverskudd på 18 700. Fødselsoverskuddet var i 2014 lavere enn de første tre tiåra etter krigen, og større enn på 1980-tallet.

Tallene i tabellen er hentet fra Statistisk sentralbyrås Statistisk årbok for 2013. Tabell 048.

Det ble registrert 75 800 flyttinger til Norge i 2013 og 35 700 flyttinger fra landet. Nettoinnvandringen endte dermed på 40 100, noe som ble betegnet som høyt. Innvandrerne fra Polen utgjorde den største gruppen med 10 500. På de neste to plassene kom Litauen og Sverige med henholdsvis 5 573 og 5 271. Fra Afrika kom det flest innvandrere fra Somalia og Eritrea, med henholdsvis 2 765 og 2 729. Fra Asia kom det flest fra Filippinene med 2 815.

Det var størst prosentvis nettoinnflytting fra land i den tredje verden, mens den var minst fra vestlige land som Sverige og Tyskland.

Av 8 855 de som innvandret var norske statsborgere som hadde bodd i utlandet, mens 10 680 norske statsborgere utvandret. Utvandringen fra Norge var i perioden 1971-2010 på rundt 0,4 % av befolkningen. Utvandringen målt i prosent har økt fra vel 0,3 % i 1971 til rundt 0,5 % etter år 2000. I 1989 og år 2000 var det utvandringstopper med 0,6 %. Knapt halvparten av de som utvandret på 1970-tallet var innvandrere, denne andelen økte til 60-70 % etter år 2000.

I år 1900 bodde knapt 5000 norske statsborgere i Sverige i tillegg til 8000 som var født i Norge. I 1950 var det knapt 15000 norske borgere bosatt i Sverige. I 1990 var tallet 38000 og sammen med over 52000 født i Norge utgjorde disse omtrent 1 % av befolkningen i Sverige.

Tallene i tabellen er hentet fra Statistisk sentralbyrås Statistisk årbok for 2013. Tabell 48.

Det var stor innenlandsk flytteaktivitet i befolkningen i 2013. Antall innenlandske flyttinger over kommunegrensene økte til 235 000. Dette var det høyeste antallet noen gang, og 4 500 flere enn i 2012. Innenfor kommunene var det 432 100 flyttinger, 5 700 færre enn i 2012 og det nest høyeste noen gang.

Flyttingene i 2013 bidro til en ytterligere sentralisering av bosettingen, og per 1. januar 2014 bodde 68 prosent av befolkningen i de 150 mest sentrale kommunene.

Østfold og Akershus skilte seg ut med et samlet innenlandsk flytteoverskudd på 5 000 i forhold til resten av landet. Dette er fylkene der en i tillegg til egne arbeidsplasser har kort pendleravstand til Oslo. Åtte av fylkene hadde innenlandsk flytteoverskudd, og de andre 11 fylkene hadde innenlandsk nettoutflytting, det flyttet flere ut til de andre delene av landet enn det flyttet folk inn fra resten av landet.

Flyttetapet var størst i Oslo og Nordland, med 1 300 flere utflyttinger enn innflyttinger i hvert av fylkene. Mange av dem som flyttet fra Oslo, flyttet til Akershus, mens de som flyttet ut av Nordland, oftest flyttet adskillig lengre. I prosent av folketallet var flyttetapet størst i Sogn og Fjordane, deretter fulgte de tre nordligste fylkene.

Kjønn og alder

Den 1. januar 2011 var det for første gang registrert så vidt flere menn enn kvinner i Norge siden de eldste befolkningstallene fordelt på kjønn ble gjort i 1769. Av folkemengden i hele landet var 25,3 prosent under 20 år, 61,7 prosent var i aldersgruppen 20-66 år, og 12,9 prosent var over 66 år.

I 2015 var gjennomsnittlig levealder for kvinner ca 84 år og for menn ca 80 år. Levealderen i Norge har økt jevnt siden 1846. På 1950-tallet stoppet framgangen nesten opp, før levealderen så begynte å øke igjen rundt 1970. Samme undersøkelse viste at levealderen var høyest på Vestlandet og lavest i Finnmark, Østfold og Hedmark.

Norges ti største byer etter kommunens og tettstedets folketall:

Norges demografi er preget av at Norge er et relativt lite land hvor flesteparten av befolkningen er etniske nordmenn. Det har alltid bodd flere ulike grupper av samer over hele Den skandinaviske halvøy, på norsk side tradisjonelt sørover til Femunden i Engerdal. I tillegg har det tilkommet fem offisielle nasjonale minoritetene i Norge: romanifolket (tatere), roma (sigøynere), jøder, kvener og skogfinner. Innvandrerbefolkningen i Norge utgjør i dag rundt 17 prosent av befolkningen, etter å ha økt betydelig siden slutten av 1900-tallet.[trenger referanse ] Etter 1970 har det også kommet innvandrere fra langt flere forskjellige og geografisk fjernere områder, som pakistanere, kurdere, iranere, irakere, tamiler, singalesere og somaliere.

Det var 1. januar 2012 655 170 personer med innvandrerbakgrunn i Norge, det vil si personer født i utlandet og personer født i Norge av to foreldre født i utlandet.

Antall personer i de største innvandrergruppene i Norge pr. 1. januar 2014. Kilde SSB

Andelen av innvandrere i befolkningen er størst i Oslo-området, og om lag 24 prosent av hovedstadens innbyggere er innvandrere.

Statistisk sentralbyrå har estimert veksten i innvandrerbefolkning (definert som første- og andregenerasjons innvandrere) i perioden frem til 2060, og har kommet opp med tre alternativer. Det forutsettes i alle alternativer at netto innvandring pr. år vil holde seg flat i perioden frem mot 2060. Tallene viser at innvandrerbefolkningen vil vokse sterkt, fra 365 000 i dag til mellom 1 og 2 millioner i 2060, alt avhenging av hvilket av alternativene man bruker.

De største gruppene med utenlandske statsborgere bosatt i Norge i 2007 kom fra Sverige, Danmark og Polen.

Antall tusen utenlandske statsborgere i Norge i 2007.[21]

# data[].attributes.attachment_link.description
Norges demografi er den statistiske beskrivelsen og analysen av befolkningen bosatt i landet Norge, og dens aldersmessige, kulturelle og sosiale utvikling som gruppe. Demografien i Norge studeres særlig av Statistisk sentralbyrå, men også som implisitt forskningsfelt ved forskningsmiljøer innen samfunnsøkonomi, by- og regionutvikling, arbeidsmarked, handel og samferdsel.

# data[].attributes.attachment_link.description
Start studying Befolkning. Learn vocabulary, terms and more with flashcards, games and other study tools.