# data[].attributes.body
Vandforurening
Luftforurening
Støjforurening

# data[].attributes.body
Hanekyllinger bliver slået ihjel, fordi de ikke får fedt nok på kroppen (både økologi og konventionelle).
Mange burhøns får stress, og det kan resultere i fjertab.
Der dør lige mange griseunger i konventionel som i økologisk.
Økologer slår også kalve ihjel.
Øko=68% kalve ihjel.
Konv=78% kalve ihjel.

# data[].attributes.body
Leveren er et rødbrunt organ, der ligger gemt nederst i brystkassen, hvor den er godt beskyttet af ribbenene. Den sørger for at nedbryde og omdanne stoffer i kroppen.

Når vi tager medicin ved at spise eller drikke det, bliver stofferne fra medicinen også optaget i blodet og ført til leveren. Det samme gælder giftstoffer, som vi ved en fejl er kommet til at spise eller drikke. Leveren modtager også affaldsprodukter fra kroppen. I leverenbliver stofferne nedbrudt og omdannet. Det gør, at de nemmere kan blive udskilt med urinen eller afføringen og på den måde forlade kroppen. Det betyder, at mange giftstoffer ikke gør skade.

Det er også i leveren, at alkohol bliver nedbrudt. Alkohol bliver nedbrudt til vand, CO₂ og energi.

Når vi har spist, bliver næringsstoffer fra maden optaget i blodet fra tyndtarmen. Blodet med alle næringsstofferne bliver ført til leveren, hvor de bliver bearbejdet. Et af næringsstofferne er kulhydratet glukose. Leveren kan omdanne glukose og gemme det. Når kroppen mellem måltider får brug for glukose som brændstof, omdanner og frigiver leveren igen glukose. Det er hormoner, der giver besked til leveren om at gemme eller frigive glukose. Hormonet insulin giver fx besked, når blodsukkeret er højt, og der derfor skal gemmes glukose.

Leveren opbevarer også andre næringsstoffer som fx vitaminer.

# data[].attributes.body
Immunforsvaret sikre vores helbred. Den bekæmper fremmedlegemer (virusser).

Kroppens ydre forsvar:
Huden er det første, som et fremmedlegeme møder. Huden fungerer som en barriere. Den frastøder mange typer af bakterier, virusser og andet, så de ikke trænger ind i kroppen eller sætter sig fast i huden og laver skader.

Kroppens indre forsvar:
De hvide blodceller er dem der skal tilintetgøre fremmedlegemerne.
Makrofager er altid på patrulje i blodbanerne, og de optager/spiser alle de fremmedlegemer, de kan.
Dog er de hvide blodceller ikke altid ude for fare, da de kan risikere at blive spist af fremmedlegemerne. Så kommer andre helte. Der er T-celler, som tilkalder assistance fra B-celler. B-cellerne danner antistoffer, som sætter sig fast på fremmedlegemet. Disse antistoffer gør fremmedlegemet spiseligt for makrofagerne, og dermed bliver angriberen tilintetgjort.
Engang i mellem virker den strategi ikke, så tilkaldes dræber T-celler. De ødelægger cellemembranen på fremmedlegemet. Undervejs kommer der hukommelsesceller til stedet, som husker angriberen til næste gang.

Immunitet:
Hvis kroppen hver eneste gang skulle tage stilling til fremmedlegemer, som om den aldrig havde set dem før, ville den få særdeles travlt. Det skyldes, at vi hele tiden bliver bombarderet med dem. Derfor er det smart med hukommelsesceller. De sørger for, at vi får produceret antistoffer, som kan genkende og tilintetgøre mikroorganismer meget hurtigere end første gang. Så undgår man at få den samme infektion igen.

# data[].attributes.body
Det der binder knoglerne sammen.

Leddets opbygning:
Et led består typisk af to bruskbeklædte knogleender, som er lukket inde via en ledkapsel. Brusken giver mulighed for bedre bevægelighed og nedsætter sliddet på knoglerne. Den ene knogleende er ofte afrundet og kaldes ledhovedet, mens den anden ende er hul og kaldes ledskålen. Mellem knogleenderne er en smal sprække, ledhulen, som indeholder en væske, der fungerer som smøremiddel og nedsætter friktionen i leddet, lidt ligesom olie virker på bevægelige dele i en motor. For at holde leddet på plads og skabe stabilitet bindes knoglerne sammen af ledbånd.

Kugleled:
Kugleled er den ledtype, der giver størst bevægelsesfrihed. Ledhovedet har form som en kugle, heraf navnet. Hofteleddet og skulderleddet er eksempler på kugleled. Forbindelserne mellem kugler og stave i Geomag-legetøj fungerer som kugleled.

Hængselled:
Hængselled er begrænsede til kun at kunne ændre vinklen mellem to knogler. Hængselled findes i fingre og tæer og i albueleddet og knæleddet.

Drejeled:
Drejeled findes mellem underarmens to knogler og giver mulighed for at dreje håndleddet. I et drejeled roteres den ene knogle i forhold til den anden knogle.

Ledbånd:
Ledbånd er lavet af bindevæv og hæfter direkte på knoglen. De fungerer som stramme elastikker, som holder knoglerne sammen. I knæet sidder der to ledbånd, der krydser hinanden. De kaldes korsbånd. De forhindrer, at underbenet kan glide frem eller tilbage i forhold til låret. På hver side af knæet sidder der også ledbånd, som forhindrer, at underbenet kan vinkles til siderne i forhold til låret.

# data[].attributes.body
Når man får sommerfugle i maven, fordi man skal noget sjovt, skyldes det hormoner, der udsendes fra hjernen.

Hjernen er opbygget af milliarder af bitte små nerveceller, der har lange trådlignende udløbere. Udløberneforbinder nervecellerne med hinanden og danner kæmpemæssige netværk, som bruges til at sende information mellem kroppen og hjernen.
Næsten alle hjernens celler er dannet allerede ved fødslen, og selve antallet kan man ikke lave om på. Nervecellernes netværk kan derimod ændres og forbedres afhængigt af, hvad vi bruger vores hjerne til. Det er derfor, mange hjerneforskere mener, at det er vigtigt, at vi træner vores hjerner gennem hele livet.

Hjernen kan opdeles i tre dele: hjernestammen, storhjernen og lillehjernen.

Der bliver pumpet 750 ml blod igennem din hjerne hvert minut.

Ca. 1,3 kg

Ca. 2 % af kropsvægten

Hjernestammen forbinder storhjernen, lillehjernen og rygmarven. Alle beskeder fra kroppen til og fra hjernen går igennem hjernestammen. Hjernestammen er ansvarlig for vigtige livsfunktioner som blodtryk og vejrtrækning.

Forskere siger, at hjernestammen er den ”enkleste” del af vores hjerne, fordi krybdyrs hjerner ligner hjernestammen.

Storhjernen

Storhjernen udgår 85 % af hjernens samlede vægt. Det er her fantasi, tanker, dømmekraft og beslutningstagning foregår.

Storhjernen kan opdeles i to halvdele, den højre og den venstre. De to halvdele er adskilt af en fure, men holdes sammen af hjernebjælken. Hjernebjælken består af nerveledningsbaner, der kan sende information mellem de to hjernehalvdele.

Nogle forskere mener, at den højre halvdel hjælper med at tænke mere abstrakt på ting som kunst, musik og farver. Den venstre halvdel siges at være mere logisk og hjælper med matematik og tale. Man ved med sikkerhed, at den venstre del af storhjernen styrer bevægelserne på den højre side af kroppen, mens den højre halvdel styrer bevægelser på venstre side af kroppen.

# data[].attributes.body
Nervesystemets hovedfunktion er at registrere, videreføre og behandle information fra omgivelserne. Nervesystemet består af mange nerveceller, der er i forbindelse med hinanden.Når vi med vores sanser registrerer noget, er det nervesystemet, der bringer beskeden videre. Det kan fx være, når vi rører ved noget iskoldt, får øje på en kammerat eller lugter noget grimt. Sanseinformationerne bliver transporteret via nerverne til hjernen, hvor de bliver bearbejdet.

Nervecellen:
Nervecellerne kan sende beskeder videre med elektriske impulser. Overførsel af det elektriske signal mellem to nerveceller sker ved hjælp af transmitterstoffer. De elektriske signaler bevæger sig meget hurtigt gennem nervecellerne. Nervecellerne har en krop med udløbere. Udløberen kaldes for et axon. De steder, hvor axonet er i forbindelse med andre nerveceller, kalder man synapser. Her bliver de elektriske impulser overført.

Nervesystemet i funktion:
Hvis man fx brænder sin finger, vil følesansen registrere det. Beskeden bliver sendt gennem nerveceller til rygmarven. Her vil den elektriske impuls kontakte nervecellerne, der styrer musklerne i hånden. Derfor fjerner man lynhurtigt hånden, når man brænder sig. Da beskeden ikke engang er nået til hjernen, før hånden reagerer, kalder man deten refleks.
Beskeden fortsætter også gennem nervecellerne i rygmarven til hjernen. Det gør, at man bliver klar over, at det gør ondt i fingeren.

Nervesystemet deles i to:
Nervesystemet inddeler man ofte i to dele: det centrale nervesystem og det perifere nervesystem. Det centrale nervesystem består af hjernen og rygmarven. Det perifere nervesystem består af nerverne, der løber fra centralnervesystemet og ud til kroppens muskler, sanseorganer og kirtler.

Hjernen:
Hjernen er i direkte forbindelse med resten af nervesystemet. Den rummer milliarder af nerveceller, der danner et netværk. Her bliver de elektriske impulser fra sanserne bearbejdet, og nye signaler bliver sendt af sted for at styre kroppens muskler og kirtler. Nervecellerne i hjernen er omgivet af fedt. Derfor ligner hjernen en grålig klump.

# data[].attributes.body
Der findes en række forskellige kirtler i kroppen.
Bugspytkirtlen i maven er fx en kirtel, der danner hormoner.Andre eksempler på kirtler er binyrerne, der danner adrenalin og skjoldbruskkirtlen, der danner hormoner, der styrer stofskiftet.

For at et hormon skal kunne virke på en celle, må det bindes til cellen. Derfor er der strukturer i cellen, der passer til hormon

rne, som en lås passer til en nøgle. De kaldes receptorer.Hormonsystemet bringer beskeder rundt i kroppen med blodet. Hormoner består for det meste af proteiner eller proteinlignende stoffer, der bliver dannet i specialiserede celler i kroppen - f.eks. kirtler.

Hypofysen er en lille kirtel lige under hjernen. Den producerer bl.a. væksthormon, der øger antallet af celler i kroppen. Hypofysenudskiller især væksthormon, når man sover, og er fysisk aktiv. Hvis hypofysenikke udskiller nok væksthormon, vil man blive dværg, hvis ikke man får medicin.
Når man er meget tørstig, bliver der sendt hormoner fra hypofysen til nyrerne med besked om at tilbageholde vandet i kroppen. Det er også hypofysen, der med et hormon sætter gang i modningen af det første æg hos en pige i puberteten.

Kønshormoner

Hos en kvinde modner ægget i æggestokkene. Æggestokkene er kvindens kønsorganer, der bl.a. producerer hormoner, fx østrogen. Det er østrogenet fra æggestokkene, der er med til at styre, at en pige udvikler sig til en kvinde. Hos mænd er det testiklerne i pungen, der er kønskirtler. De danner mandligt kønshormon, testosteron, der fx får drenge til at få større muskler og mere hårvækst, når de kommer i puberteten.

Insulin er et kendt hormon, og bliver dannet i brugspytskirtlen. . Insulin får cellerne til at optage glukose fra blodet, og dermed nedsættes blodsukkeret. Insulin kan bindes til næsten alle kroppens celler, men leverceller, fedtceller og muskelceller har særlig mange strukturer, der passer til hormonet.

Hormonsystemet og nervesystemet

Hormonsystemet og nervesystemet er ikke fuldstændig adskilt fra hinanden. Forskning finder flere og flere eksempler på sammenhæng. Man opdager også nye hormoner.

Hvor dannes de?
Adrenalin dannes i binyrerne
Væksthormonet i hypofysen
Insulin i bugspytkirtlen
T4 /thyroxin dannes i skjoldbrugskirtlen
Kønshormon i hjernen (pinealkirtel)

# data[].attributes.body
Huden består af tre lag: Overhuden, læderhuden og underhuden;

Overhuden indeholder inderst et vækstlag, hvor cellerne hele tiden deler sig. De nydannede cellerbevæger sig ud mod overfladen, mens de bliver fladere, og der dannes keratin i cellerne. Til sidst dør cellerne og udgør nu et lag, der kaldes hornlaget. Det slides gradvist af.

Læderhuden indeholder bindevæv, svedkirtler, blodkar, nerveender og talgkirtler. Talgkirtlerne gør huden blød og smidig. Det er også det der er skyld i bumser og hudorme hos teenagere, da de danner ekstra meget talg.

Underhuden indeholder fedtvæv men også blodkar og nerveceller samt bindevæv.

Hud med hår:
Håret består af plader af keratin, der ligger lidt forskudt oven på hinanden, og dannes i en hårsæk. Ved hver hårsæk sidder der en lille talgkirtel, som udskiller fedt. Fedtet er med til at holde håret blødt og smidigt. Hårene kan rejses ved hjælp af en lille glat muskel, der sidder fast på hårsækkens yderside. Det er det, der sker, når man får gåsehud.

Hård hud:
De steder på kroppen, som er mest udsat for slid, har et tykkere hornlag. Det gælder især på dele af håndfladerne og fodsålerne, hvor der heller ikke er hår på huden. Hvis huden i en periode udsættes for særligt slid, fx ved tryk fra en sko, vil der udvikles et tykkere hornlag på huden. Det kalder man hård hud.

Hudens fedtlag:
Underhuden indeholder mange fedtceller. Fedtlaget er med til, at man kan holde varmen. Det er også et lager af energi.

Temperaturregulering:
Hvis man fryser, vil de små blodkar i huden trække sig sammen, så der ikke bliver afgivet så meget varme fra huden. Hvis kropstemperaturen stiger, vil de små blodkar i huden udvide sig, så der kan afgives mere varme gennem kroppens overflade. Samtidig kan der udskilles sved fra svedkirtlerne i huden. Når sveden fordamper, vil energien til fordampningen komme fra huden. Det afkøler kroppen.

Hud og sollys:

Hudens farve afhænger både af arv og miljø. Hudens brune farve skyldes melanin i overhudens celler. Når huden udsættes for ultraviolet stråling, dannes der melanin, som beskytter de dybere lag af huden mod strålingen. Lyspåvirkning af huden medfører også, at der dannes forstadier til D-vitamin i underhuden. Sollys eller lys fra solarier kan medføre ændringer i celler i huden, som kan føre til hudkræft.

# data[].attributes.body
Stofskiftet omfatter alle de kemiske processer, der sker i kroppen. Stofskiftet varierer fra person til person og bestemmes af tre faktorer: Hvilestofskiftet, fysisk aktivitet og den energi, som kroppen bruger i forbindelse med et måltid.

Hvilestofskiftet

Hvilestofskiftet er den energi, der omsættes i kroppen under hvile. Altså den mængde energi kroppen minimalt skal bruge for blot at holde sig selv i live. Hvilestofskiftet udgør ca. 50-70 % af kroppens totale forbrænding. Hvilestofskiftet bliver påvirket af forskellige faktorer. De mest dominerende faktorer er køn, alder og vægt. Mænd har højere hvilestofskifte end kvinder. Jo højere alder, jo lavere hvilestofskifte. Jo højere vægt, jo højere hvilestofskifte.
Fysisk aktivitet

Den fysiske aktivitet er den faktor, der ændrer stofskiftet mest fra dag til dag. Afhængig af hvor aktiv man er, vil den fysiske aktivitet stå for 20-40 % af ens totale stofskifte.
Energiforbrug i forbindelse med et måltid

Omkring 5-10 % af kroppens energiforbrug bruges, når man indtager et måltid. Maden skal tygges, fordøjes og optages, og det bruger alt sammen energi. Kroppen bruger mere energi på at fordøje protein end på at fordøje kulhydrat og fedt, så en proteinrig kost kan forøge stofskiftet en lille smule.

Yderligere faktorer, der påvirker stofskiftet

Stofskiftet ændrer sig gennem livet og fra dag til dag. Generelt falder stofskiftet med alderen, da kroppens sammensætning af fedtvæv og muskelvæv ændres, når man bliver ældre. Det fysiske aktivitetsniveau påvirker også i høj grad stofskiftet. Derudover vil mange sygdomme (fx kræft og HIV) også påvirke stofskiftet i højere eller mindre grad. Desuden er der andre faktorer som lægemidler, kønshormoner, nikotin og koffein, der også i mindre grad har betydning for stofskiftet.

Skjoldbruskkirtlen

Stofskiftet bliver reguleret af stofskiftehormoner. Hormonerne bliver produceret af en kirtel i halsen, der hedder skjoldbruskkirtlen. Hvis skjoldbruskkirtlen producerer enten for meget eller for lidt hormon, kommer stofskiftet ud af balance, og man kan blive meget syg.

# data[].attributes.body
Nyrerne er to organer bagerst i brystkassen. De filtrerer blodet for affaldsstoffer, sørger for kroppens væskebalance og danner urin, men de har også andre funktioner.

Nyrerne filtrerer blodet

Inde i nyrerne findes et rørsystem med mange små rør. Her bliver blodet filtreret. Blodcellerne bliver tilbageholdt i starten, mens blodplasmaen presses ud i rørsystemet. I rørsystemet bliver det så reguleret, hvilke stoffer der skal udskilles, og hvilke kroppen har brug for. Vigtige salte og den væske, som kroppen har brug for, bliver hentet tilbage til blodet fra rørsystemet. Overskud af væske, affaldsstoffer og giftstoffer fortsætter derimod i rørsystemet og danner urin. Fra rørsystemet løber urinen videre ud i urinlederne til blæren.

Urinen:

I løbet af et døgn danner man ca. ½-2 liter urin. Men det varierer meget afhængigt af, hvor meget man har drukket. Er der meget overskud af væske, er urinennærmest helt glasklar, hvorimod den er gul hvis man ikke har drukket meget.

Nyrernes mange funktioner:

Når nyrerne filtrerer blodet, udskiller de altså affalds- og giftstoffer. Det kan være affaldsstoffer fra processer i kroppens celler, eller det kan være giftstoffer fra medicin ellerandre kemiske stoffer. Samtidig bliver kroppens væske- og saltbalance reguleret. Det er hormoner, der giver nyrerne besked om at tilbageholde eller udskille salt og væske. Men nyrerne har også andre funktioner.

Nyrerne medvirker til dannelse af D-vitamin, og der bliver dannet hormoner i nyrerne. Et af hormonerne spiller en rolle i reguleringen af blodtrykket, og et andet er EPO. EPO bliver dannet, hvis nyrerne måler, at der er for lidt oxygen i blodet. EPO sørger nemlig for dannelse af røde blodceller (de transporterer oxygen) i knoglemarven.

# data[].attributes.body
Dets opgave er at overføre næringsstoffer, vand og mineraler ind i kroppen. Systemet er konstrueret til at optage så mange næringsstoffer som muligt, derfor kan kroppen nemt optage flere mængder næringstoffer end nødvendigt. Fordøjelsessystemet nedbryder næringsstofferne i maden til mere simple molekyler, der nemmere kan blive optaget i kroppen.
Det hele er et lang rør fra mund til endetarm. Ting som rørets tykkelse, form og opgaver kan dog variere kraftigt undervejs.

Fra mund til mavesæk:
Ligeså snart maden bliver indtaget, bliver den udsat for enzymer i munden. De nedbryder kulhydraterne i maden. Foruden enzymer hjælper slim, vand og salte også føden på vej i systemet. Maden kommer gennem spiserøret ned i mavesækken, hvor den bliver opløst til ukendelighed. I mavesækken opløser saltsyremaden og dræber udefrakommende bakterier. Et enzym begynder at nedbryde proteinerne i maden.

Tolvfingertarmens to hjælpere:
Når maden i mavesækken er tilstrækkelig opløst til mindre molekyler, bliver den sendt videre til tolvfingertarmen. Tolvfingertarmen er forbundet med bugspytkirtlen og leverens galdeblære. De udskiller begge stoffer, som er med til at nedbryde maden endnu mere. Bugspyttet neutraliserer det sure maveindhold fra mavesækken, og galden er nødvendig for at nedbryde fedt fra maden.

Tyndtarm, tarmtotter og tyktarm:
Når maden har passeret tolvfingertarmen, bliver den ledt videre igennem tynd- og tyktarmen. Rundt om tarmene sidder der muskler. Når de trækker sig sammen, bliver den opløste mad æltet rundt og kommer ud i alle kroge.

De fleste næringsstoffer, som kroppen har brug for, bliver optaget i tyndtarmen. Inde i tyndtarmen er de mikroskopiske tarmtotter, som sidder helt tæt sammen langs tarmvægen. Tarmtotterne giver tyndtarmen en større overflade, og det er hensigtsmæssigt, fordi alle næringsstofferne så nemmere og hurtigere kan blive optaget igennem tarmens væg. Herefter bliver de sendt videre med blodet til kroppens organer og celler.

I tyktarmen bliver vand og salte optaget fra resterne af maden, og vandet bliver ledt tilbage til cellerne i kroppen. I tyktarmen er der milliarder af bakterier. De hjælper bl.a. med at nedbryde maden.

Endestationen:
Når vandet er optaget, er de tilbageværende rester blevet til en mere fast masse med en brunlig farve, som skyldes galden fra galdeblæren. Det er afføringen. Den består mest af bakterier og ufordøjede rester, der nu fortsætter til endetarmen.

# data[].attributes.body
Skelettet virker både som et stativ, der holder os oprejst, men det virker også som et beskyttende skjold for vores organer.
Skelettet tager længe om at blive nedbrudt i naturen, det er fordi at det voksne skelet er hårdt og forbenet. Skelettet består især af kalk, som er opbygget af calcium. Det skyldes, at knoglerne også fungerer som depot for kalk og andre mineraler.

Knoglerne:
Inde i knoglerne finder man marven. Marven virker som små blodcellefabrikker, hvor der både produceres hvide og røde blodceller.
Vi har 206 knogler i vores skelet, hvori den største er lårbensknoglen, og den mindste er stigbøjlen i øret.
Rygsøjlen kaldes en uregelmæssig knogle og går hele vejen ned gennem ryggen. Den består af mange små knogler og sørger for, at vi kan bevæge os fleksibelt. Rørknogler er derimod lange og hule og findes i vore lemmer, såsom ben, arme og fingre.

Knogleled:
Leddene gør det muligt at skabe bevægelse og rotere knoglerne i forhold til hinanden. Omkring leddet er der ledbånd, sener og muskler, der holder det stabilt. Senerne er opbygget af bindevæv og hæfter musklerne fast på knoglerne. Vi har seks forskellige ledtyper indbygget i vores skelet.

# data[].attributes.body
Blodkredsløbet omfatter blodet, blodårerne og hjertet.
Døgnet rundt drøner blodet rundt i kroppen med forsyninger til alle cellerne og kører væk med deres affald.

Der er to slags blodårer i kroppen. Denene type hedder arterier og den anden vener.
Arterier: Er de årer, hvor blodet bliver pumpet fra hjertet og ud i kroppen. Også kaldet pulsårer. Bringer iltetblod rundt i kroppen.
Undtagelse: I det lille kredsløb pumper lungearterien afiltet blod fra hjertet til lungerne.
Venerne: Er de blodårer, der fører blodet tilbage til hjertet. Indeholder afiltet blod.
Undtagelse: Lungevenen fører således iltet blod fra lungerne til hjertet.

Det store løber fra hjertet ud i kroppen og tilbage til hjertet, og det lille kredsløb løber fra hjertet til lungerne og tilbage til hjertet.

I gennemsnit har et menneske cirka fem liter blod i kroppen, der består af 45 % blodceller og 55 % blodplasma.
De røde blodceller bærer proteinet hæmoglobin, som binder oxygen (O₂) i lungerne, og transporterer det til cellerne, hvor det afgives.
De hvide blodceller er en vigtig del af kroppens immunforsvar, mens blodpladecellerne reparerer og vedligeholder blodkarrene og er en vigtig del af blodets størkningsproces. Blodplasma er en gullig væske, der transporterer alle næringsstoffer, hormoner, vitaminer og affaldsstoffer til og fra cellerne.

Det lille kredsløb:
I lungerne forgrener bronkierne sig ud og bliver til nogle små luftblærer der kaldes alveoler. Helt tæt op ad alveolerne ligger mange små blodkar, der kaldes kapillærer. Mellem luften i lungerne og blodet i kapillærerne sker der en udveksling af oxygen og CO₂. Således vandrer oxygen ind i blodet og binder sig til de røde blodceller, og CO₂ afgives fra de røde blodceller til lungerne.
Kort fortalt er det lille kredsløb navnet for den proces, der sker, når hjertet pumper blodet hen til lungerne for at blive iltet og tilbage igen.

Det store kredsløb:
Hjertet er inddelt i en venstre og en højre halvdel, hvor den venstre side af hjertet modtager det oxygenrige blod fra lungerne. Når hjertemusklen trækker sig sammen, bliver det oxygenrige blod pumpet videre ud i blodårerne i kroppen via aorta. Blodet flyder fra hjertet gennem mindre og mindre blodårer til kroppens organer og celler, hvor det afgiver oxygen. Oxygenet skal bruges til forbrænding i cellerne. I forbrændingen er CO₂ et spildprodukt, som blodet tager med tilbage.
Når blodet kommer tilbage til hjertet, sker det i højre side. Højre side pumper det oxygenfattige blod videre til lungerne, hvor det afgiver CO₂ og igen optager oxygen. Kredsløbet fra hjertet og ud i kroppen kaldes det store kredsløb.

# data[].attributes.body
Vi trækker vejret for at få oxygen, for alle kroppens celler har brug for oxygen for at kunne eksistere. Får vi ikke oxygen, kan nervecellerne fx ikke transportere signaler, og cellerne i tarmen kan ikke optage næringsstoffer.

Luftvejene:
Luftvejene består af mund, næse, svælg, luftrør og luftrørsgrene, der kaldes bronkier. Bronkierne er der hvor luftrøres deles op i to og går ind i de to lunger. Fordelen ved at trække luften ind gennem næsen er, at luften bliver varmet op, og at nogle partikler i luften bliver sorteret fra i næsehårene. Luften kommer dernæst ned gennem svælget til luftrøret og videre ud i bronkierne.

Luftrøret:
Luftrøret er afstivet med bruskskiver, så det ikke klapper sammen. På luftrørets inderside sidder et slimlag, som opfanger uønskede bakterier og partikler, der kommer ind i kroppen ved indånding. Fimrehår på indersiden af luftrøret transporterer slimlaget opad mod svælget. På den måde undgår man uønskede bakterier og partikler i lungerne.

Lungernes opbygning:
Bronkierne forgrener sig omkring 17 gange i såkaldte bronkioler. Bronkiolerne bliver mindre og mindre for hver forgrening. De tyndeste forgreninger indeholder ikke bruskskiver og kan derfor klappe sammen. For enden af bronkiolerne sidder små luftblærer, som kaldes alveoler. Alveolerne er omkranset af små blodkar (kapillærer). Her sker optagelsen af oxygen og udskillelsen af carbondioxid. Lungerne er omkranset af to hinder, hvor der er væske imellem.

Ydre og indre respiration:
Vi udvider brystet når vi trækker vejret, og når vi gør det skabes der et undertryk, som trækker oxygenet ind. Dette er ydre respiration. Ved forbrænding af næringsstoffer i cellernes mitokondrier bruger cellerne oxygen og danner carbondioxid. Oxygen føres til cellerne med blodbanen, som også transporterer carbondioxid bort. Denne proces kaldes den indre respiration.

# data[].attributes.body
Musklers størrelse er forskellige fra person til person, men det afhænger også af, hvilke muskler vi fokuserer på. Mennesket vil dog altid have samme antal, altså 639.

Musklerne kan inddeles i tre muskeltyper:
Glatte muskler
Hjertemuskler
Skeletmuskler

Glatte muskler:
De glatte muskler er ikke særligt fremtrædende, når vi observerer en muskuløs person på udseendet, dog er de nødvendige.
De glatte muskler kan vi ikke selv styre med vores vilje.
Sammentrækninger i den glatte muskulatur gør, at der sker bevægelser i de indre organer.

Skeletmuskler:
Det er muskelsammentrækninger, der skaber kroppens bevægelser. Musklerne, der bevæger kroppen, kaldes den tværstribede skeletmuskulatur.
Skeletmusklerne er hæftet til knoglerne via sener, og gennem nervesystemet får musklerne ”besked” om skiftevis at trække sig sammen og slappe af.
En muskelsammentrækning vil gøre musklen kortere, og ved hjælp af leddenes bevægelighed skabes en retningsbestemt bevægelse af skelettets knogler. Når musklen slappes, bliver den igen længere, og bevægelsen bliver modsatrettet. Muskelbevægelserne i skeletmuskulaturen kan stort set styres af vores vilje.

Hjertemuskler:
Hjertemusklen pumper blodet rundt i kroppen hos dyr og mennesker. . Når hjertet trækker sig sammen, pumper det blod rundt i kredsløbet. Hjertemusklen er ikke under viljens kontrol.
Hjertet er opbygget af det samme som skeletmuskler, men vi kan ikke styre dem.

Muskelceller består af sammenvoksnede celler - så der er en masse cellekerner. Jo flere cellekerne i cellen, desto bedre er musklen.