# data[].attributes.headline
 відповідальні:

# data[].attributes.subject
 відповідальні:

# data[].attributes.body
Тітович С.
Смольнікова Ю.
Суровцева Є.
Дубровський С.
Лихно Є.
? Гулевський О.
? Ісаєв Д.

# data[].attributes.headline
відповдальні:

# data[].attributes.subject
відповдальні:

# data[].attributes.body
Олейніков В.,
Зеря Д.
Нестеренко Н.
Шевцов О.
Товкун Д
ткаченко С
Трифонов Д
Гулевський О.
Юнак Д.

# data[].attributes.headline
відповдальні:

# data[].attributes.subject
відповдальні:

# data[].attributes.body
Деряга А., Зацарний Д.

Курасов П., Зеря Д.,

# data[].attributes.headline
Мета: Фізичні основи реактивного руху

# data[].attributes.subject
Мета: Фізичні основи реактивного руху

# data[].attributes.body
Завдання:

З ясувати особливості реактивного руху.

поянення реактивного руху

Поставити експерименти, що демонструють реактивний рух

# data[].attributes.headline
Мета: вивчити реактивний рух у природі

# data[].attributes.subject
Мета: вивчити реактивний рух у природі

# data[].attributes.body
Завдання:
1. Дослідити реактивний рух у рослин ( скажений огірок)
2. Дослідити реактивний рух комах (лічинка бабки)
3. Дослідити реактивний рух тварин (медуза, восьминіг, піросоми, сальпа, морський грібінець, каракатиція)
Відповідальні:

# data[].attributes.headline
відповідальні :

# data[].attributes.subject
відповідальні :

# data[].attributes.body
Висоцький Р.
Зеленський П
Голік П.
Лахін Б
Дроздов Я.

# data[].attributes.body
Реактивний рух — рух, що виникає за рахунок відкидання частини маси тіла із певною швидкістю.

За законом збереження імпульсу, при відокремленні від тіла масою M маси m із швидкістю v, тіло набуває швидкості V яку можна розрахувати за формулою

(M-m)V+mv=0

а, отже,

Швидкість V направлена у напрямку, протилежному руху відкинутого тіла. Вона тим більша, чим більша маса відкинутого тіла та його швидкість.

В реальних випадках реактивний рух виникає за рахунок сталого викидання газів, які утворюються при спалюванні палива. При цьому маса тіла змінюється неперервно. Спалювання забезпечує високу швидкість витоку газу.

У загальному випадку, коли від тіла безперервно відділяється і приєднується певна маса, реактивний рух описується рівнянням Мещерського.

# data[].attributes.headline
Застосування й винайденняРеактивний рух застосовується в реактивному двигуні, одному з найпоширеніших типів двигунів літальних апаратів. Реактивний двигун є варіантом газової турбіни. Повітря, проходячи крізь приймач спереду, стискується компресором або гвинтом і подається у камеру згоряння. Впорскується і згорає паливо (зазвичай, гас). Гарячий газ розширюється і обертає турбіну, яка керує компресором; і виходить із сопла з дуже великою швидкістю, що викликає відбій, і літальний апарат рухається вперед.У 1930 р. курсант Британських королівських військово-повітряних сил Френк Уїттл запатентував конструкцію реактивного двигуна. До 1937 року винахідник побудував його і випробував на землі. Цей двигун міг розвивати тягу 3800 кН. Саме цей двигун і був першим реактивним двигуном. Приблизно у той же час німецький інженер Ганс фон Огайн створив подібний двигун, що у 1939 році був встановлений на літаку «Хейнкель 178».[джерело?]У сучасній цивільній та військовій авіації, в космічній техніці широко застосовуються реактивні двигуни, в основу створення яких покладено принцип отримання тяги за рахунок сили реакції, що виникає при відкинутій від двигуна деякої маси (робочого тіла), а напрямок тяги і руху відкидається від робочого тіла протилежно. При цьому тяга пропорційна добутку маси робочого тіла на швидкість. Так спрощено можна описати роботу реактивного двигуна, а справжня наукова теорія сучасних реактивних двигунів розроблялася кілька десятків років.Початок робіт з ракетної техніки в Московії належать до 1690 року, коли було збудовано спеціальний заклад за активної участі Петра І для виробництва порохових ракет, які набагато раніше були використані в стародавньому Китаї.Порохові ракети зразка 1717 року завдяки своїм високим на той час якостями використовувалися майже без змін протягом близько ста років.Перші спроби створення авіаційного реактивного двигуна належать до 1849 року, коли військовий інженер І. М. Третеській запропонував для пересування аеростата використовувати силу реактивного струменя стисненого газу.1881 році Кибальчич розробив проект літального апарата важче повітря з реактивним двигуном.Це були перші спроби використовувати силу реактивного струменя для літальних апаратів. М. Є. Жуковський вперше розробив основні питання теорії реактивного руху, і є основоположником цієї теорії.Праці російських і радянських вчених і конструкторів разом з працями М. Є. Жуковського, К. Е. Ціолковського, В. В. Уварова, В. П. Мішина і багатьох інших є основою сучасної реактивної техніки, що дозволило створити високошвидкісні винищувачі, важкі транспортні літаки типу «Руслан», надзвуковий лайнер Ту-144, ракету-носій Енергія і орбітальну станцію Мир, тощо.

# data[].attributes.subject
Застосування й винайденняРеактивний рух застосовується в реактивному двигуні, одному з найпоширеніших типів двигунів літальних апаратів. Реактивний двигун є варіантом газової турбіни. Повітря, проходячи крізь приймач спереду, стискується компресором або гвинтом і подається у камеру згоряння. Впорскується і згорає паливо (зазвичай, гас). Гарячий газ розширюється і обертає турбіну, яка керує компресором; і виходить із сопла з дуже великою швидкістю, що викликає відбій, і літальний апарат рухається вперед.У 1930 р. курсант Британських королівських військово-повітряних сил Френк Уїттл запатентував конструкцію реактивного двигуна. До 1937 року винахідник побудував його і випробував на землі. Цей двигун міг розвивати тягу 3800 кН. Саме цей двигун і був першим реактивним двигуном. Приблизно у той же час німецький інженер Ганс фон Огайн створив подібний двигун, що у 1939 році був встановлений на літаку «Хейнкель 178».[джерело?]У сучасній цивільній та військовій авіації, в космічній техніці широко застосовуються реактивні двигуни, в основу створення яких покладено принцип отримання тяги за рахунок сили реакції, що виникає при відкинутій від двигуна деякої маси (робочого тіла), а напрямок тяги і руху відкидається від робочого тіла протилежно. При цьому тяга пропорційна добутку маси робочого тіла на швидкість. Так спрощено можна описати роботу реактивного двигуна, а справжня наукова теорія сучасних реактивних двигунів розроблялася кілька десятків років.Початок робіт з ракетної техніки в Московії належать до 1690 року, коли було збудовано спеціальний заклад за активної участі Петра І для виробництва порохових ракет, які набагато раніше були використані в стародавньому Китаї.Порохові ракети зразка 1717 року завдяки своїм високим на той час якостями використовувалися майже без змін протягом близько ста років.Перші спроби створення авіаційного реактивного двигуна належать до 1849 року, коли військовий інженер І. М. Третеській запропонував для пересування аеростата використовувати силу реактивного струменя стисненого газу.1881 році Кибальчич розробив проект літального апарата важче повітря з реактивним двигуном.Це були перші спроби використовувати силу реактивного струменя для літальних апаратів. М. Є. Жуковський вперше розробив основні питання теорії реактивного руху, і є основоположником цієї теорії.Праці російських і радянських вчених і конструкторів разом з працями М. Є. Жуковського, К. Е. Ціолковського, В. В. Уварова, В. П. Мішина і багатьох інших є основою сучасної реактивної техніки, що дозволило створити високошвидкісні винищувачі, важкі транспортні літаки типу «Руслан», надзвуковий лайнер Ту-144, ракету-носій Енергія і орбітальну станцію Мир, тощо.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Костенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Навчально-дослідницький проект з фізики «Реактивний рух в природі та техніці»

# data[].attributes.headline
Смольнікава Юлія

# data[].attributes.subject
Смольнікава Юлія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергей Мареев

# data[].attributes.attachment_link.title
Бешеный огурец в бешенстве

# data[].attributes.body
Скачки за рахунок роботи стулок раковини - єдиний спосіб пересування цих молюсків, в зв`язку з чим нога у них майже повністю редукувати. Від неї залишився невеликий довгастий шматочок, який виробляє биссус. Він виділяється через проріз в раковині в районі вушка. Нога у гребінців працює тільки в період, коли личинка підшукує місце на дні моря для прикріплення. Спочатку гребінці обмацують дно мантійними щупальцями, потім випускають ногу і досить довго обмацують нею субстрат. Потім нога втягується назад і починає виділяти нитки біссуса, які поступово тверднуть і закріплюють молодого молюска на дні. Коли гребінець змушений тікати від ворогів, нитки біссуса ламаються, і молюск виявляється вільний. Зазвичай гребінці лежать на дні таким чином, що в поглибленні поміщається вся нижня опукла стулка.

# data[].attributes.body
Англійською мовою слово «реактивний» звучить як «jet». Під ним мається на увазі рух тіла, яке утворюється в процесі відокремлення від неї частини з певною швидкістю. Проявляється сила, яка рухає тіло у зворотний бік від напрямку руху, відокремлюючи від нього частину. Кожен раз, коли матерія виривається з предмету, а предмет при цьому рухається у зворотному напрямку, спостерігається реактивне рух. Для того щоб піднімати предмети в повітря, інженери повинні спроектувати потужну реактивну установку. Випускаючи струмені полум’я, двигуни ракети піднімають її на орбіту Землі. Іноді ракети запускають супутники і космічні зонди. Що стосується авіалайнерів і військових літаків, то принцип їх роботи чимось нагадує зліт ракети: фізичне тіло реагує на выбрасываемую потужний струмінь газу, в результаті чого воно рухається в протилежну сторону. Це і є основний принцип роботи реактивних літаків.
https://youtu.be/qrNV_JQawJw