# data[].attributes.body
1-Heksanols, ko parasti dēvē vienkārši par heksanolu jeb heksilspirtu, ir vienvērtīgais spirts ar 6 oglekļa atomiem. Tā molekulformula ir CH₃(CH₂)₅OH un tas pieder pie tā saucamajiem augstākajiem spirtiem. 1-Heksanols ir bezkrāsains šķidrums, kas nedaudz šķīst ūdenī, bet labi sajaucas ar ēteri vai kādu citu spirtu, piemēram, etanolu. 1-Heksanols ir viens no 17 heksanola struktūrizomēriem un to izmanto parfimērijā. Estera veidā 1-heksanols atrasts latvāņu sugas Heracleum giganteum sēklu ēteriskajā eļļā.
Heksanolu ražo rūpnieciski no etilēna tā oligomerizācijas procesā, izmantojot trietilalumīniju, kas pārvēršas par triheksilalumīniju, kuru pēc tam oksidē ar skābekli kopā ar ūdeni. Iegūšanu attēlo šādas vienkāršotas reakcijas:

Al(C₂H₅)₃ + 6C₂H₄ → Al(C₆H₁₃)3

2Al(C₆H₁₃)₃ + 3O₂ + 6H₂O → 6CH₃(CH₂)₅OH + 2Al(OH)3

Procesā rodas daudzveidīgi oligomēri, kurus atdala destilējot.

# data[].attributes.body
Skābeņskābe (etāndiskābe, HOOC-COOH) ir vienkāršākā divvērtīgā karbonskābe. Tā ir viena no spēcīgākajām organiskajām skābēm. Skābeņskābes sāļus un esterus sauc par oksalātiem (latīņu: oxalis — 'zaķskābenes'). Skābeņskābe ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī. Veido kristālhidrātu ar divām molekulām ūdens (C₂H₂O₄ · 2H₂O). Skābeņskābe ir kaitīga veselībai (lielos daudzumos), jo tā piesaista un nogulsnē kalciju, kas var radīt nierakmeņus, podagru un kalcija nepietiekamību. Skābeņskābe ir sastopama dažādos augos, tai skaitā skābenēs un spinātos.
Skābeņskābes sāļi ir mazšķīstoši, un to dažreiz lieto analītiskajā ķīmijā (gravimetriskajai analīzei). Skābeņskābi dažreiz lieto arī rūsas tīrīšanai.

# data[].attributes.body
Skudrskābe (metānskābe, HCOOH) ir vienkāršākā karbonskābe. Skudrskābe ir bezkrāsains, ļoti kodīgs šķidrums ar asu smaku. Skudrskābe ir viena no spēcīgākajām organiskajām skābēm. Ar to jāapietas uzmanīgi, jo skudrskābe, atšķirībā no neorganiskajām skābēm, viegli izkļūst cauri ādai un tauku slānim, radot dziļas, ilgi nedzīstošas čūlas.

Skudrskābe jaucas ar ūdeni un lielu daļu polāro šķīdinātāju un ierobežoti šķīst ogļūdeņražos. Gāzveida (tvaiku) formā un ogļūdeņražu šķīdumos skudrskābe eksistē dimēru formā. Šī iemesla dēļ skudrskābes tvaiki slikti pakļaujas ideālo gāzu likumiem.

Skudrskābes sāļus un esterus sauc par formiātiem (latīņu: formica — ‘skudra’). Skudrskābe ir sastopama skudrās, no kurām to pašā sākumā arī ieguva un no kā cēlies tās nosaukums. Skudrskābi satur arī skujas un nātres.
Var iegūt, oksidējot formaldehīdu vai metanolu.

Rūpnieciski iegūst, reaģējot oglekļa monoksīdam (CO) ar nātrija hidroksīdu un sadalot iegūto nātrija formiātu ar sērskābi.

Bezūdens skudrskābi nevar iegūt, destilējot tās ūdens šķīdumus. Šādu skudrskābi iegūst, iedarbojoties ar koncentrētu sērskābi uz bezūdens nātrija formiātu. Nelielus daudzumus bezūdens skudrskābes ērti iegūt, sadalot svina formiātu ar sausu sērūdeņradi:

(HCOO)₂Pb + H₂S → 2HCOOH + PbS.

# data[].attributes.body
Tīrā veidā benzoskābe ir balta, kristāliska viela, kas slikti šķīst ūdenī, bet labi — etanolā. Viens no nozīmīgākajiem benzoskābes atvasinājumiem ir salicilskābe (2-hidroksilbenzoskābe). Pirmo reizi benzoskābe iegūta XVI gadsimtā, sublimējot benzosveķus — kvēpināmos sveķus, ko iegūst no Dienvidaustrumāzijas koka Styrax benzoin (no tā cēlies vielas nosaukums). Šo procesu aprakstījis jau Nostradams.  Dabā benzoskābe ir sastopama dažos augos (piemēram, brūklenēs un dzērvenēs), kā arī benzosveķos estera veidā.
Benzoskābi sintētiski var iegūt, oksidējot benzaldehīdu, vai uzmanīgi dekarboksilējot ftalskābi.

Rūpnieciski benzoskābi iegūst, oksidējot toluolu ar skābekli kobalta vai mangāna naftenātu klātienē.

# data[].attributes.body
Citronskābe ir bezkrāsaina kristāliska viela ar skābu garšu. Labi šķīst ūdenī. Citronskābes sāļus sauc par citrātiem. Citronskābe atklāta negatavu citronu sulā (Karls Vilhelms Šēle 1784. gadā), no tā cēlies vielas nosaukums.
Citronskābe ir viena no dabā visbiežāk sastopamajām organiskajām skābēm. Tā atrodama ne tikai citronos, bet arī daudzos citos augļos un ogās (jāņogās, brūklenēs, pīlādžogās), biešu sulā, vīnā, skujās un citur. Sastopama arī dzīvnieku un cilvēka organismā.

Citronskābei ir liela nozīme bioķīmijā, jo citrāta jons ir ļoti svarīgs trikarbonskābju cikla starpprodukts (šo ciklu sauc arī par citronskābes ciklu; pateicoties šim procesam, organismā notiek enerģijas iegūšana no glikozes jeb šūnu elpošana).
Citronskābi rūpnieciski iegūst bioķīmiskā ceļā (daži pelējuma sēnīšu veidi - citromicētes - spēj pārstrādāt ogļhidrātus citronskābē). To var iegūt no negataviem citroniem, kuros atrodas lielā daudzumā (iegūšanā pamatojas uz citronskābes kalcija sāls slikto šķīdību).

Ķīmiski sintezēt citronskābi var no acetona, tā hloratvasinājumam reaģējot ar KCN un iegūto produktu pārziepojot.

# data[].attributes.body
Dzintarskābes sāļus un esterus sauc par sukcinātiem (latīņu: succinum - dzintars). Dzintarskābe ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī un spirtā.  Dzintarskābe pirmo reizi tika iegūta XVI. gadsimtā. 1546. gadā Georgs Agrikola to ieguva destilējot dzintaru sausā veidā.
Dabā dzintarskābe atrodama daudzos augļos (negatavās ērkšķogās, tomatos, vīnogās, mellenēs, biešu sulā, rabarberos). Pēc garšas vidēji skābena un vienlaicīgi viegli sāļa.

Dzintarskābei organismā ir liela bioloģiska nozīme - tā piedalās šūnu elpošanas procesos.

# data[].attributes.body
Butanols (butilspirts, propilkarbinols, C₄H₉OH) ir vienvērtīgs spirts ar četriem oglekļa atomiem molekulā. Butanolam ir 4 struktūrizomēri.
2-butanols turklāt ir hirāls savienojums un tam ir 2 spoguļizomēri.

Butanols ir bezkrāsains šķidrums ar asu sīveļļas smaku. Trešējais butanols kūst pie 25,4 °C, tādēļ normālos apstākļos ir cieta viela.
1-butanols veidojas, rūgstot glicerīnam vai mannītam baktēriju Bacterium butylicus iedarbībā. Izobutanols ietilpst sīveļļu jeb fūzeļu sastāvā (tas veidojas no valīna rūgšanas procesos).

1-butanolu var iegūt, iedarbojoties uz cieti ar baktērijām Bacterium acetobutylicum.

2-butanolu iegūst, reducējot metiletilketonu ar ūdeņradi.

Izobutanolu var izdalīt no sīveļļām, tās pārdestilējot, kā arī no sintēzes gāzes kobalta katalizatora klātienē.

Trešējo butanolu var iegūt no acetona un metilmagnija halogenīdiem Griņjāra reakcijā.

# data[].attributes.body
Tas ir bezkrāsains, gaistošs, degošs šķidrums, kas šķīst ūdenī. Propanolam ir divi izomēri - propanols-1 (jeb propanols) un propanols-2 (jeb izopropanols). Nelielos daudzumos propanols rodas dažos fermentācijas procesos.
Propanolu iegūst, katalītiski hidrogenējot propionaldehīdu:

CH₃CH₂CH=O + H₂ → CH₃CH₂CH₂OH

Propanolu ir iespējams iegūt arī, hidratējot 1-hlorpropānu. To ir iespējams iegūt arī bioķīmiski, tāpat kā etanolu.

# data[].attributes.body
Tas ir indīgs, degošs šķidrums, kuru agrāk ieguva koksnes sausās pārtvaices procesā, tāpēc to dažreiz sauc arī par koka spirtu.
Mūsdienās metanolu lielākoties ražo no sintēzes gāzes (to iegūst no akmeņoglēm, naftas, dabasgāzes, oglekli saturošiem atkritumiem, utt.). Sintēzes gāze satur CO un H₂. Katalizatora (vara, cinka oksīda un alumīnija) klātienē lielā spiedienā un temperatūrā šīs gāzes reaģē savā starpā, rodoties metanolam:

CO + 2 H₂ → CH₃OH

# data[].attributes.body
Etanols ir neirotoksiska psihoaktīva viela, kas ir alkoholisko dzērienu galvenā sastāvdaļa. Etanolu izmanto arī kā šķīdinātāju, antiseptiķi, degvielu, un arī modernajos termometros. (CH₃CH₂OH, EtOH)